376 



Det sees heraf, hvorledes Kulstofmængden gjennem- 

 gaaende tiltager, Brint- og Iltmængden derimod aftager, 

 hvorved altsaa Brændmaterialet uafbrudt bliver bedre, naar 

 der ikke tages Hensyn til Askemængden. Vægtfylden viste 

 vi ovenfor var ligeledes gjennemgaaende i Tiltagen og 

 Askemængden synes ogsaa i Almindelighed at være 

 større end for Tørv. Ved dette Brændsel var den or- 

 ganiske Substantses Sammensætning bleven forandret ved 

 Dannelsen af Kulsyre og Kulbrintearter, hvorved Kul- 

 stoffet fik Overhaand. Disse Omdannelser have været 

 endnu mere fremtrædende ved Bruunkul og meest ved 

 Anthracit. Forklaringen af disse Phænomener kan søges 

 i, at Jordens Overflade, paa den Tid da de ældre Brænd- 

 seler dannedes, langt mere var udsat for Indvirkningen af 

 den glødende Jordkjerne, medens de ved senere paa- 

 leirede Masser bleve underkastede et stort Tryk. Den 

 stadigt virkende Jordvarme fremkaldte deres Forkulning, 

 idet de paaleirede Lag tildeels udelukkede Luften og ved 

 Tryk forhindrede de udviklede Luftarters Undvigen. Trykket 

 gav dem tilhge en større Tæthed, som forøgedes ved, at 

 det var de lettere Bestanddele af Brændselet, som undveeg, 

 medens de tungere, Kulstof og uorganiske Bestanddele, 

 bleve tilbage I den paa mange Steder frembrydende Kul- 

 syre og Steenolie (en Kulbrinteart) og i Grubegassen, en 

 Kulbrinteart, der udvikler sig i Steenkulsminerne, have vi 

 Yttringer af disse endnu virkende Kræfter. Den usæd- 

 vanlig store Mængde Aske, der undertiden findes i de 

 tre omtalte Brændseler, maa tilskrives mechanisk Ind- 

 blanding, begunstiget ved senere locale Omvæltninger, 

 Hgesom ogsaa den store Mængde Leerjord, som ikke ud- 



