378 , 



staaer af flydende og opløste faste Kulbrinter (iblandt de 

 sidste Paraffin og Naphtalin), af Kreosot, som er dannet 

 af Kulstof, Brint og Ilt, og at Steenkulstjæren tillige inde- 

 holder en qvælstofholdig Vædske: Anilin, som i den nyere 

 Tid har spillet en stor Rolle i den organiske Chemi ved 

 den Mængde Farvestoffer, det er lykkedes et fremstille 

 deraf. Det vandige Destillat fra Træet bestaaer af Eddike 

 og Træspiritus, fra Tørven tillige af Ammoniak, medens 

 Steenkullenes vandige Destillat kun indeholder Ammoniak- 

 salte. Bruunkullene egne sig ikke til Forkulning i Praxis, 

 fordi de dannede Kul ikke beholde den fornødne Fasthed, 

 hvorimod saavel Træ og Tørv som Steenkul underkastes 

 denne Operation; kun de af Steenkul fremstillede Kul har 

 man givet et særskilt Navn: Cokes. Forkulningen kan 

 foretages i Miler eller Gruber, alt eftersom Materialet 

 anbringes over Jorden eller i en udgravet Fordybning i 

 Jorden. I begge Tilfælde stavles Stykke paa Stykke op 

 saaledes, at der lades radiære Canaler aabne til Circula- 

 tionen af den til den senere Forbrænding fornødne Luft, 

 hvorpaa til Slutning Bunken dækkes af et Lag af Græs- 

 tørv. Kulsvieren antænder derpaa paa flere Steder og 

 har det i sin Magt ved at aabne eller lukke for de for- 

 skjellige Kanaler at regulere Forbrændingen saaledes, at 

 alle Kullene blive brændte paa samme Maade. Er dette 

 skeet tilstrækkelig, dækkes alle Huller til og Bunken over- 

 lades til Afkjøling. Ved denne Fremgangsmaade har Luf- 

 ten Tilgang og endeel af selve Bunken afgiver ved sin 

 Forbrænding den til Forkulningen fornødne Varme; De- 

 stillationsproducterne gaae enten aldeles tabte eller op- 

 samles kun ufuldstændig. Ved Forkulning i Retorter kan 

 man derimod fuldstændig udelukke Luften og opsamle alle 

 Destillationsproducter, men Retorterne maae da opvarmes 



