3S3 



Det har viist sig, at ethvert brændbart Stof for at 

 kunne bryde i Brand maa opvarmes til en bestemt Tem- 

 peratur, som kaldes Antændelsestemperaturen; jo lavere 

 denne er, desto lettere antændeligt er det tilsvarende Stof. 

 I hvilket Afhængighedsforhold denne Temperatur staaer til 

 Stoffets chemiske og mechaniske Beskaffenhenhed er endnu 

 ikke tilstrækkeligt oplyst, medens det paa den anden Side 

 er paaviist, at den ikke lader sig forklare ved en større 

 eller mindre Affinitet til Ilt. At den mechaniske Beskaf- 

 fenhed af Legemet har Indflydelse, sees bedst af Træ- 

 kullene, som, naar de ere brændte ved en meget lav Tem- 

 peratur, kunne antænde sig uden foregaaende Opvarmning 

 ved Henhggen i Luften, medens Selvantændeligheden af- 

 tager med Forkulningstemperaturen; men de nævnte selv- 

 antændelige Kul ere ogsaa meget porøse og lette, medens 

 Tætheden og Fastheden tiltager med Temperaturen, ved 

 hvilken Kullene ere fremstillede. I daglig Tale vil ogsaa 

 Stoffets Varmeledningsevne være af Indflydelse paa den 

 Mening, man danner sig om et Legemes Antændehghed, 

 idet den gode Varmeleder først over det Hele maa op- 

 varmes til Antændelsestemperaturen, medens den slette 

 Varmeleder godt paa et enkelt Sted kan have naaet 

 denne og have sin sædvanlige Varmegrad forøvrigt. Dette 

 sidste Legeme vilde man kalde lettere antændeligt, om 

 det end havde samme Antændelsestemperatur som det 

 andet. — Er Legemet begyndt at brænde, vil det kun ved- 

 bUve dermed, forsaavidt den ved Forbrændingen udviklede 

 Varme kan vedligeholde Antændelsestemperaturen; i mod- 

 sat Fald vil en fortsat Forbrænding betinges af en Til- 

 førsel af den manglende Varme. Men Forbrændeises- 

 temperaturen er afhængig af den Hurtighed, hvormed For- 

 brændingen skeer, aitsaa af den tilstrækkelige Tilførsel af 



