388 



det fornyes, hvortil fordres hyppigere Pasning af Ildstedet, 

 ligesom ogsaa hver Aabning af Døren til Ildstedet med- 

 fører en Afkjøling og dermed Tab i Brændemateriale og 

 en Svækkelse af Varmeudviklingen. I nogle Tilfælde har 

 man tillige Brug for et stærkt flammende Brændsel, i 

 andre til et, der giver mange Gløder. Til de første hører 

 saaledes Træ, Tørv og i ringere Grad Steenkul og Bruun- 

 kul, som anvendes til Glas og MetalsmeUning, til Bræn- 

 ding af Porcellain og Leervarer i det Hele taget; til de 

 sidste høre de af de nysnævnte Brændematerialier frem- 

 stillede Kul og Anthracit, som anvendes ved Metaludsmelt- 

 ning og overalt, hvor der udfordres en local Varme. 

 Endelig gjælder det ofte at opnaae en høi Varmegrad. 

 Dette opnaaes ved Forkulning af Brændselet. Det har 

 nemlig viist sig, at Brændselets luftformige Bestanddele, 

 som danne Flammen, ikke frembringe saa høi en Varme, 

 som den faste Bestanddeel Kulstoffet, hvortil endvidere 

 kommer, at der bindes endeel Varme ved Uddrivningen 

 af de luftformige Bestanddele, hvorved Temperaturen synker. 

 Uddrives nu disse iforveien, ville de tilbageblivende Kul 

 kunne udvikle hele deres Varme. Cokes udvikle saaledes 

 en langt stærkere Varme end Steenkul; men de ere 

 vanskeligere at antænde, deels fordi Antændelsestempera- 

 turen er høiere , deels fordi de ere bedre Varmeledere, 

 og de fordre til deres Forbrænding en stærkere Træk for 

 at underholde den livlige Forbrænding. Vil man end 

 yderligere forhøie Temperaturen, kan man forud opvarme 

 og tillige sammenpresse den Luft, der skal nære For- 

 brændingen ; man undgaaer derved paa eengang Afkjøling 

 ved Trækket og giver Luften derved en større Iltmængde. 

 Disse Midler maa man saaledes anvende ved Anthraciten, 

 som frembringer en meget høi Varme ved sin Forbræn- 



