399 



samme Forholdsmængde af \\i, Brint, [(vælstof, Kulstof osv., 

 men fra et reent materielt Standpunkt er det dog andre 

 Stoffer; det Kulstof, som vi dengang udaandede som 

 Kulsyre,, brænder nu maaskee i vor Kakelovn som en af 

 Veddets Bestanddele, og den Ilt og Brint, som dengang 

 var en Deel af vort Legeme, er maaskee nu mange tusind 

 Mile borte eller udgjor maaskee en Deel af andre Dyrs 

 og Planters Legemer. Men selv om vi ville indrømme, 

 at for saa vidt ere vi rigtig nok i Løbet af nogle Aar blevne 

 til »andre Mennesker« , ville de fleste dog som Modvægt 

 mod denne Betragtning gjøre gjældende, at Formen, 

 Rammen er dog den samme, den forandres ikke, den 

 er stabil. Men ogsaa denne Paastand maa opgives lige- 

 overfor den daglige Erfaring, som viser os, at ethvert 

 Menneske eller ]>yr gjennemløber en saa bestemt Form- 

 række, at vi jo sjelden tage ret mange Aar feil, naar vi 

 tilnærmelsesvis skulle bedømme et Menneskes Alder efter 

 dets Udseende. Man sammenligne blot Formen af Menne- 

 skets Underansigt hos Barnet, der endnu ingen Tænder 

 har faaet og hvor Kjæberne endnu kun ere lidet udviklede, 

 hos den udvoxne Mand, hvor Underansigtet paa Grund af 

 Tændernes fulde Udvikling er traadt meget stærkere frem, 

 og hos Oldingen , hvor Tænderne ere opslidte lige til 

 Roden og Underansigtet derfor atter svundet betydeligt 

 ind. Hvad Forskjel der er paa et Føl og en Hest eller 

 paa en Kylling og en Høne, det veed enhver, og blev end 

 Kyllingen saa stor som en Høne og Føllet som en Hest, 

 man vilde dog øieblikkelig opfatte, at det var en uhyre 

 stor Kylling eller Føl og ikke en fuldt udviklet Høne eller 

 Hest. Det er altsaa ikke egenlig Uforanderlig- 

 heden, men Foranderligheden indenfor visse 



