425 



er brusket eller hudagtigt. Hvoraf de leve, veed man 

 endnu ikke; man træffer dem i lave Bække med klart 

 Vand, enten svømmende i Smaaflokke eller fastsugede ved 

 Munden til Stene og forresten bølgende frit for Strømmen. 

 Au g. Miiller har iagttaget Parringen og seet, at Hannen 

 fastholder Hunnen i Nakken med sin Sugemund, der ofte 

 efterlader sit Mærke tæt bagved Hunnens Øine; denne 

 lægger nu alle sine Æg, uden at der som hos andre Fiske 

 bliver smaae Ægkim tilbage , som skulle udvikles til 

 næste Aar, og paafaldende er det, at kort Tid efter ere 

 alle Lampretter, Hanner og Hunner, næsten sporløst for- 

 svundne — man kan træffe enkelte drive døde omkring — 

 lige til næste Foraar; ingen har nogensinde seet en 

 Lampret, der var mindre end 5" lang; med denne Stør- 

 relse komme de til næste Foraar pludselig tilsyne! 



I de samme Vande vil man derimod, og det til alle 

 Aarstider, kunne træffe en anden lignende lille Fiskeform, den 

 saakaldte Høraal(Ammocoetesbranchialis), der ifølge 

 det ichthyologiske System skulde tilhøre en forskjellig, 

 men nærstaaende Slægt. Den opnaaer samme Størrelse 

 som den lille Lampret, men er tyndere og mørkere af 

 Farve; Munden har en ganske anden Bygning og danner 

 intet Sugeredskab. De tynde Læber, der mangle baade 

 Fryndserne og Tænderne, give den ikke Form af en Kreds, 

 men kun af en Halvkreds; Indgangen til Svælget dækkes 

 af et System af grenede Trævler, Øinene ere smaae og 

 lidet tydelige; Gjællerne staae directe — ikke ved en 

 Kanal — i Forbindelse med Svælget, Tarmen er meget 

 rummeligere, mangler Lampretternes charakteristiske Spiral- 

 fold o. s. V.; den lever endelig nedgravet i Dyndet eller 

 Sandet. Kort sagt den var i saa mange Henseender for- 

 skjellig fra Lampretterne, at før 1856 anede Ingen, at den 



