66 J. Sparre Schneider 
imidlertid ifølge Hagemann er almindelig overalt. Zetter- 
stedt anfører den som meget sjelden i Lapmarkerne uden at 
nævne nogen lokalitet. 
665. L. cincta Schoenh. (67°). 
Er efter opgave fra Hagemann ligeså almindelig i Salt- 
dalen som foregående. Zetterstedt fandt den hyppig lige 
op til Karesuando (68 30’), og vistnok vil den hos os også 
blive påvist længere mod nord; den er maske rettest at op- 
fatte som et arktisk element. 
666. Acanthocinus ædilis L. (70° 40'). 
Udbredt over det hele område, hvor Pinus vokser, de 
enkelte ude ved kysten påtrufne individer er uden tvivl fulgte 
med bygningstømmer. I Saltdalen meget almindelig samt 
ved Solø i Beieren (Hagemann), Mestervik i Malangen, Bjerk- 
eng, Nordgård og Svendborg i Målselven samt Tromsø et- 
par eksplr. (ipse), Bossekop (Staudinger), fra Hammerfest er 
et individ nedsendt til museet, og i Sydvaranger var den i 
1883 almindelig efter meddelelse fra Sandberg: Zetterstedt 
erholdt den nordligst ved Karesuando, men bemærkede den 
ikke i Norge. 
667. Pogonocherus fasciculatus De Geer. (70°). 
Kun hvor Pinus vokser. I Saltdalen temmelig almin- 
delig (Hagemann), selv har jeg kun fundet et enkelt stykke 
på Tamok bro i Målselven 8 juli 1885, medens den atter i 
Alten ikke er sjelden og taget såvel af Staudinger som Ha- 
gemann Zetterstedt fandt den udbredt i alle Sveriges Lap- 
marker. 
668. Monochamus sutor L. (70°). 
Meget sporadisk og kun i de varmeste distrikter. Ifel- 
ge Hagemann er deni Saltdalen ligesa almindelig som A. ædi- 
lis og er af ham også funden ved Sole i Beieren, af Sand- 
berg er den indsendt fra Sydvaranger. Den er ifølge Zet- 
terstedt også hyppig i det nordlige Sverige og Finland ved 
Karesuando og Muonioniska. 
