112 Karl Pettersen 
eneisartede lag, der opimod hejryggen — i en hejde 
af omkring 630 m. o. h. — afløses af glimmerskifer 
med kalkstensindlejninger. Fra denne ryg skyder Niin- 
gernes østlige fjeldparti sig op i stejle styrtninger. 
Kalkstenen træder her ganske tilbage, medens glimmer- 
skiferen som mere underordnet bergart veksler med 
mægtige lag af kvartsit og tildsls også ren kvarts, der 
fra nu af bygger fjeldgrunden op til øverste top. 
Inden fjeldpartiets nordlige del rejser sig fra det brede 
underland om Tovik ved Astafjorden Blåfjeld op til en 
højde af 780 m. Det egentlige højfjeld bygges her af 
glimmerskifer med sølvhvid glimmer og rigt indfældt 
med små granater. Strøgretning n. 20° o. med indtil 
20" østlig indskyden. Under højfjeldets glimmerskifer 
optræder langs efter Blåfjeldets vestlige afhæng mæg- 
tige lagrækker af kalksten. 
e. Vestenfor det egentlige højfjeld breder sig frem et af 
mildt formede åsdrag gjennemsat lavland. Fjeldgrun- 
den bygges her af lagrækker af lerglimmerskifer i vek- 
sel med tyndlagede kvartsiter. Sklferafdelingen inde- 
slutter endvidere hyppige indlejninger af en temmelig 
småkornig ofte ret tyndlaget kalksten. Lagstilling re- 
gelmæssig n. 30° 0. mod 30 o. fald. 
Efter heromhandlede profil ligger afdelingen (a) ind 
under urberget, (b.), (c.) og (e.) ind under Balsfjordgruppen 
og (d.) ind under glimmerskifergruppen. Skiferafdelingerne 
vil i henhold hertil med sine synklinalt stillede lagrækker 
udfylde en bækkenformig indsænkning inden urfjeldet. Bals- 
fjordgruppen, hvis lagrækker her indtager de lavere niveauer, 
optræder ved profilets østlige randkant ved Harjangen i 
umiddelbart overlejningsforhold til urfjeldet. Et tilsvarende 
forhold træder som før påvist frem — efter profilets forlæn- 
gelse — over Hindøen, således ved de lavere niveauer om 
Gausvik. Balsfjordgruppen overlejes igjen af de til glimmer: 
