124 Karl Pettersen 
lobende med bækkenets længdeakse i retning fra sv. mod 
no. Vagsfjordens dybderende nar ned til 200 a 250 favne 
(376—470 m.) Astafjordens dybderende til omkring 150 favne 
(280 m,) 
Under en pa det nærmeste ret vinkel mod Vagsfjord 
og Astafjord skjær «Bygden» sig som et sund mellem Rolla 
og Andorg-ø. De ovennævnte fjorde, der skjær sig ind efter 
fastlandsstrøgene, har en længderetning, der i det hele og 
store falder sammen med Bygdens. Dennes dybderende når 
ned til 70 a 80 favne (130 a 150 m‘) De transversale fjord- 
løbs bundflader er stadig voksende fra de indre fjordbotner 
udefter og når ved udmundingen mod Astafjorden noget over 
100 favne (188 m,) 
Den så stærkt fremtrædende afvigelse med hensyn til 
retningsløb ligesom også dybdeforholde, der råder efter de 
her omhandlede indskjæringer, synes allerede på forhåud at 
skulle pege hen på, at de kan være at gruppere i tvende 
særskilte klasser, fremgåede til forskjeilige tider og under 
indvirkningen af forskjelligartede kræfter. Under den ene 
gruppe vil Vågsfjord med Astafjord i så tilfælde blive at 
stille — i den anden derimod Bygden tilligemed de efter fast- 
landspartierne indskårne fjordløb. 
Som det vil sees af kartskissen spænder Vågsfjorden sig 
frem efter en retningslinje, der ikke går ligeløbende med lag. 
stillingens strogretning — saledes som denne træder frem 
efter fjeldpartierne langs fjordens østlige side — men over- 
skjær derimod samme transversalt. Også Astafjorden gjen- 
nembryder på samme måde til begge langsider fremskydende 
lagrækker efter en linje, der skjær sig frem transversalt mod 
lagstillingens strøgretning. Vägsfjorden kan således ligeså- 
lidt som Astafjorden være udgået som et resultat af de fold- 
ningskræfter, som her i sin tid har været i virksomhed. 
Langs efter Vågsfjordens østlige side stiger fjeldparti- 
erne i regelen op under stejlt afheld til en anseelig højde. 
