134 Karl Pettersen 
e. derover indtil 100 m. megtige lagrækker af en uren 
kalksten 1 konform lagstilling med (d.) 
f. Herfra opover til Lille Vasbrunas hojflade lagrækkker 
af tykbænket renere krystallinsk præget glimmerskifer, 
rigt indfældt med røde granater. Opimod hojfladen inde- 
slutter glimmerskiferen lag af en hvidlig gneis-artet | 
sten. Lagstillingen her konform med (d) og (e) 
Afdelingerne (a), (b) og (c) viser en nordlig indsky- 
der, medens lagstillingen efter de højere liggende afdelinger 
derfra bestemt en afvigende. At afdelingen (b), sammensat 
af den hvide mere finkornige kalksten, ligger ind under 
Balsfjord -atdelingen, synes at fremgaa af stratigrafiske lige- . 
som ogsà petrografiske forholde. Den her optrædende forekomst 
af klebersten synes yderligere at skulle bestyrke dette. 
Afdelingen (c) star i petrografisk henseende den typiske 
glimmerskifer neermere end Balsfjordskiferne, mens de strati- 
grafiske forholde måske ligesäsnart kan pege hen på, at de 
dog må være at underordne de sidstnævnte. Ved (e) er 
man i ethvert tilfælde nået frem til den egentlige glimmer- 
skifer-gruppe. Den urene kalksten her bærer ganske det 
præg, der i regelen karakteriserer glimmerskifergruppens 
kalkstene. Lagstillingen er her ogsaa bestemt afvigende 
fra den, den er rådende efter de lavere liggende afdelinger. 
Som forholdene træder frem efter dette profil, kunde der 
således måske være mest rimelighed for mellem afdelingerne 
(c) og (d) at trække grænsen mellem den underliggende 
Balsfjordgruppe og den højere liggende glimmerskifer-gruppe. 
Hvorledes nu også forholdet i så henseende kan være, så 
fortjener det i ethvert tilfælde at fremhæves, at der gjennem 
den hele række nedenfra opad gjør sig gjeldende en stadig 
voksende krystallinitet. Her som saa godisom overalt, hvor 
den utvivlsomme Balsfjorderuppe mere umiddelbart findes 
knyttet til glimmerskifergruppen, synes grupperne i petr- 
