Den nord-norske fjeldbygning 141 
Senjenbækkenet under stejlt afheld falder ned 2 a 300 favne 
(376 a 500 m.), på den anden side til Salangen ned til en 
dybde af 200 favne (376 m.) 
Langs efter de gjenstående fastlandspartier, der begræn- 
ser indsænkningsfeltet mod øst, ligesom også efter Andorg-ø, 
der begrændser samme mod sydost, er den tidligere forelig - 
gende lagstilling bleven uberørt ved selve indsænkningen. 
Indsænkningen kan således til disse sider ikke have fremkaldt 
horisontalt virkende trykkræfter. Fjeldmassen stiger derfor 
til disse sider også op som ret karakteristisk prægede bru d- 
eller forkastningsflader. Noget afvigende herfra har 
forholdet i så henseende trådt frem mod vest og mod nord 
langs efter det her fremskydende urfjeld. Den stejlere lag- 
stillig med de dertil knyttede stærke forrykkelser og snoin- 
ger, som her ofte kan findes at træde frem navnlig inden 
indsænkningsfeltets nordlige del, peger hen på at stærke ho- 
risontalt virkende trykkræfter har været i virksomhed un- 
der indsænkningsprocessen. 
Senjenbækkenets nordrand er i den her leverede frem- 
stilling lagt over Gisundet ved Gibostad, hvor sundet også 
kniber sig stærkest sammen, samtidig som urtjeldet her sky- 
der sig længst frem mod øst. Selve sundet fortsætter imid- 
lertid herfra videre nordover, indtil dets udmunding i Ma- 
langen. Langs den vestlige side af sundet stikker urfjeldet 
frem sågodtsom enerådende. Et ganske lavt ejde fører imid- 
lertid fra denne side over til det inderste af Lysbotn, — et 
kort tjordløb, der fra det ytre af Malangen skjær sig ind 
efter Senjen-ø i nord-sydlig retning. Ved bunden af denne 
