146 Karl Pettersen 
liggende niveauer langs strandpartierne, ma de utvivlsomt 
ligge igjen som rester efter et sterre felt, der er bleven af- 
sat efter en tidligere foreliggende skalformig indskjæring i 
Urfjeldet. Den stejle lagstilling, som lagrækkerne overalt 
viser efter disse båndstrimler, peger som før nævnt med be- 
stemthed hen på at stærke dislokationer må have været i 
virksomhed efter glimmerskifergruqpens afsætningstid. 
Den ytre del af Malangen vil derfor ligesom den nordre 
del af Gisund, der munder ud i Malangen og orografisk lige- 
som geologisk nærmest er at opfatte som en del af 
Malangen, være at betegne som et indsænkningsbækken. 
Hvad fjordens indre del angår, så ligger dannelsespro- 
cessen vistnok her ikke så klart for en dag. Denne del er 
umiddelbart knyttet til vidstrakte af dalfører gjennemsatte 
fastlandsstrøg. Storartet erosionsvirksomhed kan således her- 
fra gjennem tidernes løb have rådet ud efter de landpartier, 
der tidligere kan have wudfyldt denne del af fjorden. I så 
henseende skal imidlertid bemærkes, at Ansnestindernes høje 
tjeldpartier under stejle til vertikale styrtninger falder ud 
mod Malangen. Disse må åbenbart tidligere have skudt sig 
langt frem ud over det nuværende fjordløb og efter al sand- 
synlighed som en højryg lukket for et indenfor forholdsvis 
lavere liggende landparti. Da fjordbunden indenfra udefter 
endvidere danner en stadig heldende dybderende, synes der 
vistnok kuns at skulle være liden grund til at forudsætte, 
at udjevningen af en så mægtig foranliggende højryg skal 
kunne være fremgået gjennem en erosionsvirksomhed inden- 
fra udefter. 
Snarere vilde der i så henseende måske kunne være 
grund til at fæste sig ved havsjøens udbrydende virksomhed. 
Malangens ytre løb munder ud i det åbne hav og den stærke 
havsjø, som her kan have sat sig ind efter fjorden, vil vist- 
nok kunne have øvet en stærk udbrydende virksomhed langs 
efter højryggens lavest liggende randkanter udad, I så hen- 
