150 Karl Pettersen 
liggende Balsfjordgruppe hørende afdeling. Skulde så i vir- 
keligheden være tilfældet, vilde der måske nærmest kunne 
være grund til også at sætte Fnruhougens serpentin-fore- 
komst i en nærmere tilknytning til Balsfjordgruppen. Straks 
østenfor Furuhoug rejser «Stålhovedet» sig op til en højde af 
omkring 260 m. Den faste fjeldgrund her dannes af en ka- 
rakteristisk glimmerskifer, der igjen viser den her alminde- 
lig rådende lagstilling af n. 20° 0. mod 30° østligt fald. 
Glimmerskiferen falder således fra serpentinen og står for- 
såvidt i et overlejningsforhold til denne. 
Strømsejdets bundflade er i regelen stærkt overdækket 
og den faste fjeldgrund vil kuns sjeldent findes stikkende 
frem. Ved ejdets udmunding mod Strømsbugten træder frem 
lejer af hvid kalksten, vekslende med glimmergneis og horn- 
blendegneis, — et vidnesbyrd om at man her befinder sig i 
grænsepartierne mod gneisen. Opefter Sløklifjeld, der rejser 
sig op fra ejdets vestlige side, optræder efter de lavere ni- 
veauer båndstrimler af kvartsrig glimmerskifer. Lagene vi- 
ser her en strøgretning af n. 20° o. og falder under 60° øst- 
lig faldvinkel fra det vestenfor under konkordant lagstilling 
fremstigende urfjeld, 
Bygningsforholdene her vil findes nærmere belyst ved 
profilrits no. 60, der er trukket fra Sløklifjeld over Furu- 
haug, Stålhoug og Grønlibruas åsdrag. 
a. gneis-granit, strøg n. 20° v. fald 60 a 70" øst. 
b. kvartsrig glimmerskifer, lagstillig konkordant med (a.) 
c. Furuhougens serpentin. 
d. kloritisk halvt konglomeratartet kvartsitisk skifer, strøg 
o—v fald 30° n. 
e. glimmerskifer n. 20° v. fald 30° o. 
Den lave Grindø er bygget af glimmerskifer i strøg- 
retning n. 20" v. med østligt fald. 
I nordvestlig retning for Grindø rejser Haukø sig op 
til en højde af omkring 100 m. ŒEfter gens sydvestlige side 
