156 Karl Pettersen 
c. Lagstillingen op efter det omkring 940 m. hejtstigende 
Nonsfjeld viser en regelmæssig vestlig indskyden af 
omkring 30° og fertsætter således videre frem indtil 
afhænget mod Ulfsfjorden. 
d. Her falder fjeldet ned under stejle styrtninger efter det 
såkaldte Bratfjeld. De laveste niveauer efter dette er 
bygget af grønne skifere i veksel med mægtige lagræk- 
ker af tyndlaget kalksten. Derover en hvid magnesia- 
kalksten i omkring 160 m. samlet mægtighed. Lagene 
viser her en 15° vestlig faldvinkel.*) 
Der kan måske være mulighed for at de grønne skifere 
med sine kalkstens indlejninger op efter Bratfjeldet 
kan være at indordne under Balsfjordgruppen. 
Som det af den her leverede beskrivelse vil fremgå, 
viser lagstillingen efter det omhandlede landparti — 
strøget nærmest Tunsvik fraregnet — sågodtsom overalt 
en vestlig faldvinkel. I det hele og store antages dette 
landparti at måtte være at lægge ind under den østlige fløj 
af vestrandens skålformige synklinale. Den østlige faldvin- 
kel, der er rådende efter sundløbet i strøget om Tunsvik, 
— forsåvidt denne ikke skulde være at henføre til mere til- 
fældige lokale forholde — vil derimod kunne pege hen på, 
at der her foreligger en svag rest af synklinalens vestlige 
fløj. 
Omtrent midt efter det brede bækken, der skiller mel- 
lem Kvalø og fastlåndet, skyder sig op den omkring 10 km. 
lange Tromsø i opimod 120 m. højtstigende åsdrag. Den 
nordligste del af øen sydover til en linje, der i nordvestlig 
retning fører fra gården Bredvik ved Tromsøsundet — nor- 
denfor Tromsø by — over til Vestersundet, er bygget af 
Tromsøsundets syenit-gneis, der her efter øens brede træder 
frem i en svag skålformig synklinale. Ved Tromsøsundet: 
*) Ifølge meddelelse af ingeniør Stolz, der i 1887 besøgte stedet. 
