Den nord-norske fjeldbygning 157 
er denne afdeling ostover udskilt fra den tilsvarende afdeling, 
der breder sig frem mellem Tromsdal og Tunsvikdalen. Pa 
Tromsøen skyder syenit-gneisen efter den nysnævnte græn- 
selinje sig ind under den kalkstensførende glimmerskifer, der 
i tilknytning til en eklogitartet sten bygger den sydlige 
del af øen. Renest udpræget træder eklogiten frem som en 
massiv bergart, men antager på den anden side ofte og det 
navnlig efter øens sydlige underland en fuldstændig skifer- 
struktur og kan som sådan veksle med eller gå over til en 
renere glimmerskifer. Eklogiten forvitrer forøvrigt meget 
let og øens løse bedækninger dannes ogsa for en meget stor 
del af sammensmuldret eklogit. 
Den renere massivt udprægede eklogit stikker over- 
ordentlig hyppig frem dels som fremspringende knauser dels 
som lejer og uregelmæssige klumper inden glimmerskiferen 
og navnlig sågodtsom overalt i nær tilknytning til kalkste- 
nen. Kalkstenslagene sees ofte at beje sig regelmæssig efter 
eklogitmassens ydre former og på mange steder kappeformig 
at bugte sig om mindre partier af frembrydende eklogit. 
Et profil over gen fra øst mod vest vil i regelen fremvise 
en stadig på hinanden følgende veksel af eklogit og kalksten 
her og der med tilknytning af glimmerskifer. Øens faste 
fjeldgrund er her i regelen stærkt overdækket og det lader 
sig således ikke afgjøre, hvorvidt den kalkstensførende glim- 
merskifer eller eklogiten danner det stærkest fremtrædende 
bygningsled. Det skal i så henseende bemærkes at glimmer- 
skifer tildels med mægtige indlejninger af kalksten i regelen 
vil findes at træde frem mere selvstændigt efter de lavere 
niveauer langs øens østside, dog også her navnlig langs efter 
den sydligste del af Lanesset med hyppig tilknytning til eklogit. 
Efter den vestlige del — Lanesset fraregnet, — optræder 
glimmerskifer med kalksten efter de lavere niveauer enerå- 
dende. Efter de højere liggende partier af øen synes eklo- 
giten derimod at optræde mere forherskende, og glimmerskj- 
