Den nord-norske fjeldbygning 159 
Den sydlige del af Rene — cfr. profilrits fig. 63 — byg- 
ges af et opimod 450 m. højtstigende äsdrag, der mod syd 
falder ned med svagt afbeld mod havfladen, mod nord ned 
mod den såkaldte Sætersdal. Den skjær sig frem fra Grøt- 
sund vestover under afhænget af øens egentlige højfjeld, der 
her opad afsluttes i de førnævnte Renskartinder. 
Åsdraget Heja er nedenfra opad bygget af lerglimmer- 
skifer i veksling med sandstensartet kvartsit og tyndlaget 
kvartsskifer. Lagstillingen viser en temmelig regelmæssig 
stregretning af omkring n. 70° a 80° 0. Efter de lavest lig- 
gende niveauer inden strandpartierne ved Finkroken, — ved 
sens sydspidse — er indskydningen 30° sydlig, men slår straks 
ovenfor om til nordlig, og holder denne sig videre nordover 
uforandret. Ved Finkroken optræder bergarten som en mild 
buklet tildels sort kulstofholdig glinsende skifer ofte med 
sort streg, snart som en grønlig kloritisk skifer. Denne sorte 
skifer optræder oftere i ræsten papirtynde lag. Kvartsiten 
er i regelen rigt indvævet med små sølvhvide glimmerskjæl. 
Op efter fjeldskråningerne fra den nordlige side af 
Sætersdal bygges fjeldgrunden fremdeles af den samme ler- 
glimmerskiferafdeling og er lagstillingen her ganske sam- 
stemmende med den, der råder efter åsdraget Heja. Opefter 
viser skiferen sig forøvrigt temmelig rigt indfældt med små 
granater. 
Den her omhandlede Jerglimmerskifer-afdeling mangler 
ganske indlejninger af kalksten. 
I en højde over havfladen af 530 til 560 m. optræder 
efter et længere dækket mellemrum mægtige lag af en grå- 
lig kalksten (tildels stinkstensartet) under en omkring nord- 
sydlig strøgretning med vestligt fald. Herover hård kvarts- 
rig glimmerskifer indfældt med granater — i smukt udpræ- 
get lagdeling. Strøgretning fremdeles nord-sydlig med op 
til 45" vestligt fald. Lagstillingsforholdene ligger navnlig 
klart tilskue op efter Remhejas højtops stejle afhæld mod 
