160 Karl Pettersen 
Reinskardalen, der fra Langsund skjær sig ind under Rein- 
skartindens fod i sydlig retning. 
Renøens lerglimmerskiferafdeling er petrografisk nær- 
mest at sammenstille med Balsfjordafdelingen. Da den sky- 
der sig ind under lagrækker tilhørende den kalkstensførende 
glimmerskifer og det tilmed som det synes under en discor- 
dant lagstilling, er der vistnok grund til her at opstille en 
gruppegrænse. 
Denne lavere liggende under Balsfjordgruppen herende 
afdeling er langs Grøtsundet at forfølge videre frem til Grøt- 
nes og træder langs efter denne linje frem under forholde, 
der ganske falder sammen med de, der ovenfor er omhandlet 
efter profilet fra Finkroken over Heja til Sætersdal og op- 
under Renskartind. 
Opefter Grøtnestind, der under stejlt afheld stiger op 
lige ved Grøtnes, bygges fjeldgrunden endnu et godt stykke 
opad at Balsfjordskifer. Hvor højt disse her når op, har der 
imidlertid ikke været anledning til nærmere at undersøge. 
At slutte fra forholdene, som de kunde være at aflæse neden- 
fra, må denne afdeling her vistnok nå op til en lignende 
højde som op under Renskastind, — nemlig til 530 a 560 m. 
Efter den nordlige del af øen bygges fjeldgrunden fra 
strand op til tophøjderne af lagrækker, der ligger ind under 
den kalkstensførende glimmerskifer. Efter et profil tvert- 
over øen fra Renskar ved Langsund i omkring østlig ret- 
ning til Nordejde ved øens østlige side viser lagstillingen en 
enkelt svagt skålformig synklinale. Lagenes strøgretning 
omkring n—o. med svag østlig indskyden efter øens vestsi- 
de, med vestlig indskyden derimod efter den østlige side. 
Ved Nord- og Sørejde efter de lavest liggende niveauer mæg- 
tige lag af en tildels meget smuk hvid kalksten som indlej- 
ninger i glimmerskiferen. Da Balsfjordskiferne endnu ved 
Gretnes når op til en højde af omkring 550 m. må denne af- 
