Den nord-norske fj eldbygning 167 
Kyststragenes udviklingshistorie à samlet oversigt. 
Kyststrøgenes af urfjeldets gneis og gneisgranit byggede 
fjelddrag falder efter de ovenfor omhandlede strøg mod øst 
ned mod et 10—15 klm. bredt bekken af secunder oprin- 
delse, der spænder sig frem i retning fra sydvest mod nord- 
ost, — fra Tjelsundet nordover til Fudlesund. Dette bæk- 
ken optages af tvende større lavlandspartier, — hvoraf det 
ene udfylder Hindøens nordostlige det andet Senjenøens syd- 
ostlige del — og forøvrigt af brede sammenhængende sund- 
løb. Ved Malangen er bækkenet på en vis måde udskilt i 
tvende hoveddele, hvoraf den sydlige omfatter Vågsfjord og 
Senjenbækkenet, den nordlige derimod Tromsø-bækkenet. 
Mod vest skjær de nævnte sundløb sig frem delvis til 
selve urfjeldets østlige randkant. På andre steder er de ud- 
skilt fra samme dels ved de nysnævnte af krystalliniske ski- 
fere byggede lavlandspartier, dels også ved forskjellige 
oftest ganske smale strimler af tilsvarende skiferdannelser, 
der stikker frem efter de lavest liggende niveauer langs ur- 
fjeldets østrand. Fra selve sundløbene rejser sig forskjellige 
små-øer og holmer, ligeledes byggede af krystaliniske skife- 
re. Mod øst begrænses sundløbene og dermed også det om- 
handlede bækken ved høje og i regelen stejlt opstigende 
fjeldpartier, der ligesom lavlandspartierne efter bækkenets 
vestlige del, de til urfjeldets randkanter knyttede skifer- 
strimler samt de fra sundløbene opdukkende små-øer er byg- 
gede af lagrækker, der ligger ind under Balsfjordgruppen 
eller Tromsø glimmerskifergruppe. 
De af gneisen og gneis-graniten byggede fjeldpartier er 
i det hele stærkere udstykkede ligesom også hejdeforholdene 
her er mere vekslende end tilfældet er efter fjeldpartierne 
langs efter bækkenets østlige side. Skjønt urfjeldet vistnok 
hist og her kan skyde op i toppe, der kan nå omtrent ligeså 
højt som de højere toppe efter de østenfor liggende fjeldpar- 
