Den nord-norske fjeldbygning 169 
sig frem i retning fra n. 20" v. til s. 20° 0. Lagenes fald- 
vinkel er i regelen stejl, når oftest opover 60" og kan hyp- 
pig nærme sig til 90°. Stærke ensartede og samtidige fold- 
ningskræfter i retning fra sv. mod no. eller omvendt må 
altså have været i virksomhed efter disse lange sammenhæn- 
gende streg. Urfjeldet er her gjennemsat af tvende orogra- 
fisk mere bestemmende indskjæringer nemlig den ytre del af 
Malangen og Kvalsund hvilke begge står 1 et bestemt af- 
hængighedsforhold til den efter disse strøg rådende lagstil- 
ling, og antagelig med hensyn til oprindelse må være at føre 
tilbage til de nævnte foldningskræfter. Malangen, der skiller 
mellem Senjenøens og Kvaløens synklinalt stillede lagrækker, 
skyder sig således frem efter den synklinale folds længde- 
akse. Kvalsundet skjær sig derimod frem mellem Kvalsens 
og Ringvartsøens konkordant stillede lagrækker af gneisaf- 
delingen og ligeløbende med den inden denne her rådende 
strøgretning. 
En tilsvarende ensartethed i lagstillingen træder også 
frem efter lange sammenhængende strøg inden de af de yngre 
skiferafdelinger byggede fjeldpartier, der skyder frem efter 
det omhandlede bækkens østlige side. Efter hele Rolla og 
den sydlige del af Andorgø viser således den her optrædende 
glimmerskifer en strøgretning af n. 20° v. med 20 a 30° n. 
o. fald. Strøgretningen falder således ganske sammen med 
den, der som ovennævnt er så stærkt fremtrædende inden 
gneisafdelingen langs efter bækkenets vestlige side. Inden 
glimmerskiferafdelingen er faldvinkelen derimod forholdsvis 
langt svagere. Efter fastlandets halvøformige fremspring 
fra den østlige side af Astafjorden er strøgretningen fremde- 
les overalt samstemmende med den, der råder over Rolla. 
Derimod slår faldretningen her lidt indenfor mundingerne af 
de berfra indskydende fjorde fra østlig over til vestlig og 
fortsætter videre østover til fjeldpartiernes afheld mod de 
østenfor liggende transversale ejdefar, der fører fra den ene 
