Den nord-norske fjeldbygning 179 
dig overenstemmelse efter lange sammenløbende strøg. Der 
må følgelig være al grund til at forudsætte, at de nævnte 
dislokationskræfter må have øvet en tilsvarende virksomhed 
også efter de i rækkefølgen her optrædende mellemliggende 
afdelinger af Balsfjordgruppen og at lagstillingen her tidli- 
gere nærmere må have faldt sammen med den, der er rå- 
dende inden glimmerskiferafdelingen opad. Den nu optræ- 
dende så stærkt forrykkede lagstilling inden Balsfjordafde- 
lingen må altså være fremgået gjennem indvirkningen af 
senere her optrædende dislokationer, der imidlertid har la- 
det uberørt den ældre foreliggende lagstilling inden glim- 
merskiferafdelingerne langs bækkenets randkanter. Også 
dette forhold lader sig lettest bringe i samklang med den 
her fremholdte forudsætning om bækkenets dannelse gjen- 
nem indsænkning. Under denne må de lavere liggende af- 
delinger af den sænkede fjeldgrund efter en helt anden må- 
lestok end de højere liggende have været udsat for indvirk- 
ninger af de herunder fremkaldte trykkræfter. Den inden 
de lavere liggende afdelinger af her optrædende Balsfjord- 
skifer nu rådende lagstilling må altså være at føre tilbage 
til de omhandlede indsænkninger. 
Det ber omhandlede bækken med sine sammenhængen- 
de sundløb danner således et indsænkningsfelt, der mod øst 
er begrænset ved de her af skiferafdelinger byggede fjeld- 
partier, hvis vestlige stejle afheld træder frem som ret ud- 
prægede brud- eller forkastningsflader. Hvor langt sænk- 
ningen har skudt sig frem mod vest, træder imidlertid ikke 
ligeså klart frem. Som ovenfor nærmere påvist har kyst- 
strøgens gneisgranitiske fjeldgrund imidlertid lagt ind under 
omfattende sænkninger, der har faldt ind i tidsrum yngre 
end glimmerskifergruppens afsætningstid. Medens det på 
den ene side må lades uafgjort, om denne nedsænkning med 
hensyn til tid helt falder sammen med tiden for sunddan- 
nelsen, vil det på den anden side være al sandsynlighed for 
