Kvænangen. 3 
fælles centralpunkt. Af disse løbe de tre, der forøvrigt ere 
mindre betydelige og nærmest at betegne som stride berg- 
strømme, ud omkring bunden af Sørfjorden, medens de 4 
andre munder ud i den egentlige hovedfjord. Den østligste 
af disse har et øst-vestligt løb med en længde af omkring 
11 km. og løber ned gjennem en trang stærkt faldende fjeld- 
revne. Ogsaa dette vasdrag vil saaledes snarere være at 
betegne som en bergstrøm end som en elv. De tre andre 
vasdrag, der lobe nogenlunde parallele i retning fra SO. mod 
NO, har sine udspring fra omkring 1641700’ (502 à 533 m.) 
højt liggende fjeldsjøer inden hojfjeldsmarkerne mellem Kvæn- 
angen og Kautokeino (Alten-elv). Fra disse opimod vandskil- 
let liggende sjøer strømme elvene ned mod Kvænangen gjennem 
hver sit dalføre. I orografisk henseende træde disse dalfører 
frem helt af hinanden uafhængige. De ere nemlig ikke 
knyttede til hinanden det ene som sideløb til det andet, 
ligesom heller ikke i andre henseender det ene fremfor det 
andet kan være at tillægge en mere fremtrædende karakter 
som hoveddalføre. Disse tre dalfører munde forøvrigt ud i 
et temmelig bredt underland, der skyder frem langs fjord- 
bunden, men ere ellers helt fra hinanden udskilte ved mono- 
tont byggede aasdrag, hvis højeste punkter kunne naa op til 
omkring 2000’ (627 m) o. h. 
Fjordene langs det nordlige Norge gaar i regelen hver 
enkelt over i et eneste til samme umiddelbart tilknyttet hoved- 
dalføre. Efter omstændighederne kan dette skjære sig kor- 
tere eller længere ind gjennem fjeldmassen, men bevarer dog 
altid ved siden af sine forskjellige mere eller mindre udvik- 
lede sideforgreninger et stærkt fremtrædende præg som det 
egentlige hovedløb. Kvænangen med sin række af dertil 
knyttede helt af hinanden uafhængige dalfører, der munde 
ud i den ikke synderlig brede botten, danner i saa hense- 
ende en ret mærkelig undtagelse fra det ellers her saa al- 
mindelig raadende orografiske forhold. 
