Kvænangen. 7 
ud mod den egentlige havmunding ligger dybden antagelig 
stadig mellem 240 å 250 favne. Ved den yterste udmunding 
midt imellem Brynilen paa Bergs-halvøens nordvestlige hjørne 
og Arngens nordøstlige hjørne er dybden 240 favne (452 m.) 
Den vestlige sidearm viser fra Skorpen udover langs 
efter sundet mellem Meilands-halvøen og Spildern en jevn 
dybde af omkring 130 favne (245 m.) Længere ud efter den 
egentlige havarm synes dybden at tiltage noget. I løbet 
mellem Rødø og Skjervø angives den saaledes til 164 favne 
(309 m.) 
Af den her leverede fremstilling i forbindelse med kar- 
tet (fig. 1) vil det fremgaa at dybden i regelen er nogenlunde 
jevnt voksende fra 30 favns-dybet ind mod den inderste 
fjordbund ud til den egentlige fjordmunding mellem Meilands- 
og Bergs-halvøen. Navnlig træder dette forhold ret bestemt 
frem langs den vestlige sidearm (rende).  Efter den østlige 
rende, hvor forholdet forøvrigt er ensartet hermed, er der 
derimod paa et sted at paavise en stærk fremtrædende 
afbrydelse i denne dybdens mere jevne og regelmæssige til- 
vækst — nemlig i sundløbet mellem Spildern og Bergs-halv- 
øen, hvor dybden med engang stiger fra 144 til 240 favne. 
Udefter fjordens ytre afsluttende havarm holder dybden sig 
nogenlunde konstant paa det samme punkt, som den allerede 
har naaet i Spilder-sundet. 
Det er paavist som et betegnende orografisk forhold for 
ikke saa faa af det vestlige Norges fjorde, at de efter sine 
inderste partier skyder ned til forholdsvis anseelige dybder 
i sammenligning med hvad tilfældet er længere udefter og 
saaledes her danne som dybe undersøiske udad lukkede 
bassiner. Saa er, efter hvad ovenfor er paavist, forholdet 
imidlertid ikke for Kvænangens vedkommende. Fjordens i 
regelen sagte og jevnt udadheldende bundflade bærer tvert- 
imod dalbundens almindelige karakterpræg ligesom det stærke 
fald i Spildersundet har sine tilsvarende sidestykker j saa 
