10 Karl Pettersen. 
op langs den nordre side af Altejdet, den anden derimod 
udover fra det nysnævnte Oxfjordeide. Over begge disse 
landpartier rejser fjeldmassen sig op til en anseelig højde, 
der naar op til omkring 3000’ (941 m.) og saaledes med 
omkring 1000’ (314 m.) overstiger højden af de indenfor lig- 
gende fjeldpartier. Over Bergs-halvøen skyder fjeldmassen 
op som et mere samlet sammenhængende hele, der opad til- 
dels afsluttes i vide sne- og isdækte højfjeldsflader, hvorfra 
talrige jøkelbaand skyde ned efter dalrevner og fjeldspræk- 
ker. Mellem disse er særlig at mærke isbræen ved bunden 
af Jøkelfjord, der skyder ned lige til havfladen, — i denne 
henseende den eneste i sit slags inden den skandinaviske 
halvø. Over Meilands-halvøen rejser sig langs Kvænangen i 
saa godt som lodrette styrtninger en række af spidse fintfor- 
mede tinder, — de saakaldte Kvænangstinder. 
Meilands- og Bergs-halvøen danne saaledes ligesom brud- 
stykker afen ved fjordgabet udskilt høj murvold, der skyder 
sig frem foran de indenfor liggende omkring 1000’ (314 m.) 
lavere højfjeldspartier. 
Den faste fjeldgrund*) over det nordlige Norge og Sve- 
rige bygges af følgende hovedgrupper nedenfra opad: 
1, Grundfjeldet 
2. Dividalsgruppen 
a. ældre afdeling 
b. yngre do. 
3. Tromsø glimmerskifer-gruppe 
a. ældre afdeling 
b. yngre do. 
4, Hojfjeldsgruppen. 
Af de her nævnte hovedgrupper treder alene de tre 
førstnævnte frem over strøgene om Kvænangen og Kvænangs- 
*) Cfr. „Det nordlige Sveriges og Norges geologi", Arch. f. Math. og 
Naturv. B. II. 
