Kvænangen. 13 
udsættes at have haft en med fjeldpartierne over de nys- 
nævnte halvøer nogenlunde tilsvarende højde. At saa ogsaa 
i virkeligheden har været tilfældet synes at skulle fremgaa 
af de orografiske bygningsforholde, saaledes som de fra 
Kvævangen ere at forfølge videre sydover. 
Fra Kvænangen sydover indtil det indre af den lange 
Lyngenfjord — gjennem en længde af 11 n. mil (124 km.) — 
skyder der saaledes frem en murvold af 20 å 30 km. brede, 
stigende op umiddelbart fra havfladen. Den bryder frem i 
retning fra n. mod s. DBergs- og Meilands-halvøen synes 
naturligen at maatte være at knytte som udskaarne rester 
til samme. Hist og her er murvolden gjennemskaaret af 
bredere eller trangere fjorde med dertil knyttede dalfører, 
men træder desuagtet i det hele frem under saadanne oro- 
grafiske forholde, at de fra denne saaledes ud fra hinanden 
skaarne fjeldpartier utvivlsomt maa være at opfatte som dele 
af et engang langt stærkere sammenhængende hele. Den 
brede Kvænangen fraregnet ere de øvrige fjord- og dalind- 
skjæringer forholdsvis trange. Fjeldmassen træder saaledes 
her helt forherskende frem, og trods enkelte hist og her 
- fremstikkende afvigelser fra det normale forhold viser mur- 
volden i regelen et i det væsentlige temmelig ensartet oro- 
grafisk præg. Paa samme maade som ved Kvænangen sky- 
der murvolden, hvis midlere højde naar op imod 3000” 
(941 m.), langs sit hele længdeløb op over et indenfor liggende 
omkring 1000’ (314 m.) lavere højfjeld, der breder sig mile- 
vidt indover mod øst og her gaar over i Lapmarkens vide 
fjeldmarker. 
At gjennembrydningen af denne brede og hgje murvold 
ikke kan være et resultat af indlandsisens udgravninger 
under dens bevægelse udad, maa vel saaledes være aaben- 
bart. Murvolden maatte nemlig i saa henseende vel have 
stillet uovervindelige skranker for en videre udadgaaende 
bevægelse af en indlandsis, der strømmede hen over en om- 
