Kvænangen. 15 
gede fjordløb langs det nordlige Norge altid ere indskaarne 
i lagede bergarter saasom lerglimmerskifer, glimmerskifer, 
gneis og disse ejendommelige gneis-granitiske afændringer, 
der med sin ofte saa stærkt fremtrædende lagdeling i petro- 
grafisk henseende staa gneisen nærmere end graniten. Re- 
nere granitiske afændringer optræde langs disse kyststrøg 
blot ganske lokalt og ere ogsaa 1 sin geologiske optræden 
betegnede alene som underordnede led under gneisen og 
gneis-graniten. Det vil ogsaa allerede paa forhaand være at 
forudsætte at det netop er de til bergartens strukturforholde 
knyttede oprindelige lagdelingsflader eller sekundære afløs- 
ningsflader, der frembyde gunstige angrebspunkter for hav- 
sjøens udbrydende virksomhed. For berettigelsen af denne 
forudsætning foreligger der ogsaa efter de for havsjøen 
mere udsatte kyststrøg, der ere byggede af krystalliniske 
lagede bergarter, som det synes aabenbare vidnesbyrd. Og 
den vil yderligere støttes ved at se hen til forholdene, saa- 
ledes som de i denne retning træder frem efter de af gab- 
broartede bergarter byggede kyststrgg. Der bryder nemlig 
frem paa flere steder her mægtige gabbrofelter, der tildels 1 
milevidt sammenhængende løb kunne skyde op umiddelbart 
fra havfladen, uden stærkere at findes mærket med mere 
fremtrædende fjord- eller dal-indskjæringer. Det vil ogsaa 
allerede paa forhaand være klart at den haarde og sejge 
gabbro — i regelen kun sparsomt gjennemsat med sletter 
eller afløsningsflader — maa stille forholdsvis store hindrin- 
ger i vejen for havsjøens destruerende og udbrydende virk- 
somhed. Paa sine steder — f. ex. efter Seilands og Sørøens 
gabbrofelter — skjær sig vistnok enkelte bugter eller smaa- 
fjorde ind, oftest transversalt mod feltets længdeaxe. At 
saadanne indskjæringer paa sine steder kunne være udgaa- 
ede som resultat af andre eroderende kræfter skal ikke be- 
nægtes, men at de paa andre steder ere dragne efter oprin- 
delige inden gabbromassivet foreliggende zoner af laget sten 
