16 Karl Pettersen. 
synes imidlertid utvivlsomt. Og selv hvor forholdet i saa 
henseende ikke ligger mere aabent for dagen, kunde der 
dog være en mulighed for at saa i virkeligheden var tilfæl- 
det. Skulde fjorddannelsen i det væsentlige være udgaaet 
som resultat af glaciale actioner, saa maatte den utvivlsomt 
have traadt frem langt stærkere udviklet inden gabbrofelterne 
end tilfældet er. Der kan nemlig være nogen grund til at 
forudsætte at gabbroartet sten oftest vil frembyde ligesaa 
gode betingelser som lagede bergarter for isens destruerende 
indvirkning henover undergrunden —, om og dette arbejde 
kan ytre sig paa noget forskjellig vis, eftersom undergrunden 
dannes af massiv eller laget bergart. 
Særlig kunne forholdene langs efter Lyngens gabbrofelt 
i saa henseende synes at fortjene en noget nærmere omtale. 
Dette felt, der har en længdestrækning i lige retning fra syd 
mod nord af omkring 120 kilom., danner et mægtigt kjede- 
drag med en gjennemsnitlig brede af mellem 11 å 16 km. 
Det skyder op midt imellem de tvende dybt indskaarne 
fjorde, Lyngen med dens fortsættelse Storfjord paa den ene 
side og Ulfsfjord med dens forlængelse Sørfjord paa den 
anden. Dette kjededrag danner disse egnes højeste og vil- 
dest byggede fjeldpartier og indeslutter ret anseelige masser 
af evig sne og højfjeldsis (gletscher af 2den orden), hvorfra 
hyppige gletscherbaand skyde som gletschere af lste orden 
ned efter de talrige transversale stærkt faldende bergkløfter 
og fjeldskar. Efter hele sit lange løb skyder gabbroen frem 
dels fra etlavere af skiferstrata bygget underland, dels gjen- 
nem længere strækninger umiddelbart op fra selve fjordfla- 
derne. Saavel Lyngens som Ulfsfjords egentlige fjordlejer 
ere gjennem hele sit løb indskaarne i lagede bergarter til- 
hørende Dividalfeltets og Tromsø glimmerskifergruppes lag- 
rækker. De smale zoner af det af skifer byggede underland, 
der paa sine steder stikke frem langs efter gabbrofeltet, kan 
