Kvænangen. 17 
saaledes nærmest være at opfatte som gjenstaaende rester 
efter udgravede skiferfelter. 
Gabbrofeltet er alene paa et sted nemlig ved den trange 
sidefjord Kjosen, der fra Ulfsfjorden skjær sig i østlig ret- 
ning til Lyngsejdet, transversalt gjennemskaaret lige ned til 
havfladen. Forøvrigt danner feltets begge langsider temme- 
lige jevne rette linjer, og ere paa enkelte undtagelser nær 
saagodtsom fri for enhver dybere indskjæring af bugter, fjorde 
eller dale. 
Forsaavidt glaciale kræfter skulde have været væsentlig 
medvirkende til fjorddannelsen, maatte der vel have været al 
grund til at forudsætte at der langs efter begge langsider 
maatte have været at paavise en endog byppig optræden af 
transversale fjord- eller dalindskjæringer. 
Det synes ogsaa at maatte være aabenbart at havsjøen 
under sine brydninger mod en kystrand, bygget af krystalli- 
niske skifere maa, — naar bergartens strukturforholde yde 
nogenlunde gunstige betingelser, — her kunne arbejde ud- 
brydende efter en laugt stærkere maalestok end hvilkensom- 
helst anden eroderende kraft. Andre eroderende kræfter 
virke væsentlig indenfra udefter og fra dalfladen nedad, sjøen 
derimod udbrydende udenfra indad og nedenfra opad. Sjøen 
arbejder saaledes i mangfoldige tilfælde underminerende og 
hertil er da knyttet stærkere eller svagere nedras. Sjøens 
arbejde maa derfor her utvivlsomt kunne fremkalde langt 
stærkere udbrydninger end hvilkesomhelst andre eroderende 
eller skurende kræfter. 
Hertil kommer endvidere at der -— hvad der er søgt 
paavist i et par tidligere offentliggjorte afhandlinger — er 
al sandsynlighed for at fjord- og daldannelsen inden det 
nordlige Norge*) i det væsentlige maa være afsluttet inden 
*) ,Fjord- og daldannelsen inden det nordlige Norge“ og ,,Lofoten 
og Vesteraalen“, Archiv for Mathem. og Natuv. Chr.ania 1880/81. 
9 
