90 Karl Pettersen. 
ning med hensyn til gjenstaaende afsatser antagelig maatte 
komme til at bære ganske anderledes et tilfældighedens og 
regelløshedens preg. At det samme utvivlsomt endvidere 
ogsaa maa være at gjøre gjældende ligeoverfor en forudsæt- 
ning om at disse trindannelser skulde kunne være at henføre 
til mere oprindelige spaltedannelser skal her i forbigaaende 
nævnes. Det her omhandlede forhold vil derimod efter al 
rimelighed være at udlede som resultat af kræfter, der maa 
have virket over vide strækninger ensartet inden et og sam- 
me niveau og der vil saaledes her antagelig neppe være ad- 
gang til at fæste sig ved nogen anden kraft end ved sjøens 
udbrydende virksomhed. 
Det her omhandlede udbrydningsarbejde er allerede i 
sig selv af et saa storartet omfang, at det vil kunne pege 
hen paa eller i ethvert tilfælde tjene som støtte for en for- 
udsætning om at udgravninger ad samme vej efter en endnu 
langt større maalestok kan have fundet sted efter det nuvæ- 
rende Kvænangen. 
Af hvad der saaledes her er fremholdt antages det at 
skulle fremgaa, at der mellem de eroderende og udbrydende 
kræfter alene er havsjøen, der med sine brydninger kan være 
at tillægge nogen mere væsentlig betydning som faktor ved 
den egentlige fjorddannelse efter de her omhandlede strøg, 
medens der samtidig skal indrømmes at ogsaa andre erode- 
rende kræfter derunder kunne have været medvirkende efter 
stærkere eller svagere maalestok. 
Det staar saaledes alene tilbage nærmere at undersøge 
hvorvidt fjorddannelsen her kan være at opstille som resultat 
af indre spaltedannende kræfter. 
Ved at se hen til de geologiske bygningsforholde, saale- 
des som de nu træde frem langs efter Kvænangen, synes der 
paa forhaand at kunne være nogen grund til at forudsætte 
muligheden for, at saa i virkeligheden kan have været tilfæl- 
det. Som ovenfor paavist rejser nemlig lagrækker tilhørende 
