Kvænangen. 21 
Dividalsfeltets ældre afdeling langs fjordens østlige side fra 
det ytre bassin ud til henimod Lille-Alten sig fra havfladen 
op til en anseelig højde over samme, medens der langs den 
vestlige side allerede fra sjøen af efter sammes længdestrøg 
skyder sig frem yngre lagrækker. 
Her kunde der saaledes synes at være nogen grund til 
paa forhaand at drage den slutning, at en opstuvning af 
fjeldgrunden har fundet sted langs efter østsiden, langs den 
vestlige side derimod en tilsvarende sænkning eller ogsaa en 
forholdsvis mer eller mindre stærkt fremtrædende stabilitet 
i niveauforholdet. At det ytre bassin langs fjordens vestside 
viser en forholdsvis anseelig dybde i sammenligning med 
bassinets østlige parti, kunde ogsaa synes at skulle pege i 
samme retning. 
Lignende slutninger kunde der maaske ogsaa være at 
drage fra Kvænangens ytre partier. Grundfjeldets lagrækker 
stige nemlig langs den østlige side efter Bergshalvøen op til 
en anseelig højde over havfladen, medens saadanne langs 
den vestlige side efter Meilands-halvgen alene skyder frem 
som svage striber efter de laveste niveauer. En opstuvning 
af fjeldgrunden kunde derfor ogsaa forudsættes, at skulle 
have fundet sted langs efter den østlige side. 
En smalere eller bredere spaltedannelse kunde herunder 
være dannet efter det nuværende Kvænangen og efter denne 
spalte var det da at havsjøens brydninger gjennem lange 
tidsrums stadig fortsatte arbejde skulde have fundet et for- 
holdsvis let felt for sit ødelæggelsesværk. 
Saa nærliggende en saadan slutning imidlertid ogsaa 
kan synes ved første øjekast, antages der dog at være grund 
til ikke for stærkt at fæste sig herved. Der foreligger nem- 
lig fra andre strøg inden det nordlige Norge som det synes 
aabenbare vidnesbyrd for at en stærkt typisk udpræget fjord- 
dannelse ikke kan være at henføre til saadanne tidligere 
foreliggende spaltedannelser. 
