92 Karl Pettersen. 
Et saadant vidnesbyrd skal her særlig kunne hentes fra 
Hellemobotten i Salten. 
Fra den ovenfor citerede afhandling ,Om fjord- og dal- 
dannelsen inden det nordlige Norge**) hidsættes følgende 
fremstilling af forholdene langs denne fjord. 
»Hellemofjorden danner fortsættelsen af den egentlige 
Tysfjord. Fra Dragejdet skjær den sig først i sydlig retning 
gjennem 11/, mils længde til Musken. Her afbøjes løbet med 
engang til o. s. 0. og fortsætter saaledes i henimod 1'/, mils 
(17 km.) længde ligetil fjordbunden. Løbet er gjennem hele 
denne længde trangt og naar undtages ved Musken ved 
fjordens sydlige side samt ved Nordfjord, der henimod fjord- 
bunden gjennem et ganske kort løb skjær sig ind fra nord- 
siden, stiger fjeldmassen ellers overalt paa begge sider langs 
den hele linje op i stejle ofte utilgjængelige styrtninger. 
Med undtagelse af et af glimmerskifer bygget bælte af om- 
kring en halv mils brede (mægtighed), der strax indenfor 
Musken skyder frem i nord-sydlig retning paa begge sider af 
fjorden og transversalt paa denne, er fjorden forøvrigt helt 
indskaaret i haard gneis-granitisk bergart tilhørende kyst- 
strækningens gneis-granit. Glimmerskiferen ligger som et 
mægtigt leje mellem de granitiske masser. Strggretningen 
er 30 à 40° (altsaa lodret paa fjordløbet) og faldet stejlt 
gstligt. Glimmerskiferen gjennemsettes af megtige lejer af 
krystallinisk kornig kalksten og skiferens lagrekker med sine 
kalkstensindlejninger træder igjen under conform lagstilling 
frem paa den anden side af fjorden og ere saaledes transver- 
salt overskaarne ved fjordløbet.* 
De her fremstillede forholde synes ingenlunde at tale til 
gunst for en forudsætning om at det omhandlede fjordløb 
kan være udskaaret efter en tidligere foreliggende spaltedan- 
nelse. En saadan maatte vel have betinget mere eller min- 
dre stærke forrykkelser eller forhastninger inden de lagede 
*) „Archiv for Mathematik og Naturv.* 2 B. pag. 313. Kr.nia 1877, 
