Kvænangen. 23 
partiers vexlende strata. Men dertil foreligger der, — efter 
hvad der er iagttaget — intetsomhelst tegn. Lagstillingen 
er overalt konkordant, glimmerskiferafdelingen har paa begge 
sider af fjorden en tilsvarende udstrækning, og de inden 
samme vexlende kalkstenslag synes at gjentage sig paa begge 
sider paa en helt ensartet maade — hvert liggende i for- 
lengelsen af sit tilsvarende paa den anden side. Hertil 
kommer endvidere at fjeldpartierne langs begge sider af 
fjorden vise en paa det nærmeste ensartet højde. 
Paa den anden side antages der heller ikke at være 
nogen berettiget grund til her nærmere at fæste sig ved 
glacialtheorien. En udgravning ved udflydende isstrømme 
over en berggrund, bygget af saa stærkt afvigende bergarter 
som glimmerskifer og gneisgranit maatte vel forudsættes at 
skulle have fremkaldt en med hensyn til det ydre omrids 
langt stærkere varierende rende end den saa jevnt brede 
og regelmæssige fjorddannelse, der fra Musken skyder sig 
ind til fjordbunden. Navnlig kunde der saaledes være nogen 
grund til at forudsætte at fjorden langs efter glimmerskifer- 
beltet i saa tilfælde vilde have vist en større brede eller 
dybere transversale indskjæringer end efter de gneis-graniti- 
ske partier. 
Den eneste kraft, der her kan have været mere væsent- 
lig medvirkende til fjorddannelsen, maa saaledas antagelig 
have været havsjøen med sine brydninger udenfra indad. 
Lagstillingen inden glimmerskiferafdelingen med sit østlige 
fald (fald indad — altsaa fra sjøen) er ogsaa saadan at den 
maa have ydet de heldigste betingelser for udgravningsarbejdets 
fremme.*) Glimmerskiferen ligger vistnok her — som oven- 
for vist — som et leje i en granitisk bergart, men denne 
er ingenlunde ren granit, men derimod en gneis-granit med 
*) Se nærmere herom i afhandlingen „Lofoten og Vesteraalen*, Arch, 
for M, & N. 4 og 5 B. Kr.nia 1880/81, 
