Kvænangen. 25 
At imidlertid ogsaa glaciale kræfter paa et senere sta- 
dium her have været i virksomhed efter en ganske auseelig 
maalestok vil fremgaa af følgende: 
Som ovenfor nævnt afsluttes det indre bassin udad ved 
de to fremspringende nes Å og B (se kartet fig. 1). 
Fig. 2. Profil over det inderste nes A. 
Volden skraaner langsommere op fra den sydlige side, 
stærkere derimod fra den nordlige. Medens skraaningsfladen 
ned fra højdepunktet sydover har en lengde af 650’ (204 m) 
har skraaningsfladen mod nord alene en lengde af 400’ (125 
m.). Toppen, der ligger i en højde af 70' (22 m.), danner 
en ganske smal noget buet flade paa omkring 26’ (8 m.) 
brede. Det sydlige afhæld er mere dækket med jordsmon, 
det ytre (nordlige) derimod i høj grad oversaaet med større 
og mindre rullestensblokke, dels bestaaende af Kvænangens 
kvartsit dels ogsaa af granit. Granit bryder intetsteds frem 
langs Kvænangen og heller ikke op efter Kvænangsdalene, 
saalangt befaringen her er naaet frem. Op efter de øvre 
partier af Reisenelvens dalføre stikker derimod frem et større 
granitfelt, hvis udstrækning østover forøvrigt ikke nærmere 
er fulgt. Der kunde saaledes være mulighed for at dette fra 
Reisenelven skyder sig frem indtil og videre over de fjeld- 
marker, hvorfra Kvænangsdalens elvedrag har sine udspring. 
Dette vil i saa tilfælde være det nærmeste punkt, hvorfra 
rullestensblokkene nedefter Kvænangen antagelig kunne have 
sit udspring. At slutte fra de orografiske forholde, saaledes 
som de her træde frem, maa dette ogsaa efter al sandsyn- 
lighed være at søge der, saameget mere som der efter de 
hidtil anstillede undersøgelser er al rimelighed for at grani- 
tiske massiver ikke vil være at paatræffe, hverken over høj- 
fjeldspartierne mellem Kvænangen og Reisen eller mellem 
Kvænangen og Altenfjord. Fra Kvænangselvens udspring ned 
efter Kvænangsdalene til omhandlede vold er omkring 38 km. 
Mellem de mindre rullestensblokke her bemærkedes og: 
