26 Karl Pettersen. 
saa dioritisk sten. Diorit bryder forøvrigt frem paa flere 
steder i større og mægtigere partier langs Kvænangens øst- 
lige side og for disses vedkommende er saaledes udspringet 
at søge 1 mere umiddelbar nærhed. 
Fig. 3. Profil over det ytre nes B. 
Volden B stiger frem under jevnt voksende højde fra 
dens yterste spitse mod øst ind mod den høje og stejle fjeld- 
væg, hvortil den læner sig. Den er forøvrigt ikke knyttet 
til noget dalføre eller nogen anden mere fremtrædende ind- 
skjæring i fjeldmassen. Ogsaa denne vold skraaner langsom- 
mere ned mod syd, hvor den afsluttes i et temmelig bredt 
underland, medens den derimod udad (mod nord) falder ned 
i langt stejlere skraaning. 
Ved punktet (a) efter den sydlige skraaning optræder 
et terrassetrin, der kan følges i længere strækning udover 
(østover). Trinet er ikke meget udpræget men dog tydeligt 
nok. Stedet besøgtes under snesmeltningen og traadte der- 
under frem navnlig derved at der efter denne var samlet 
snepartier, der skjød sig frem under et herfra opstigende 
stødtrin og dannede som en horisontal løbende brem. Hvor 
trinfladen fandtes afdækket, viste den sig i regelen oversaaet 
med afglattede strandstene. Trinets højde over havfladen er 
ifølge barometermaaling 84' (26 m.). 
Ved punktet (b) optræder ligeledes et trin, dog langt 
svagere udpræget end ved (a) Dette ligger i en højde over 
havfladen af 124’ (39 m.) og falder saaledes paa det nærme- 
ste sammen med det saa stærkt udprægede Mjelle-trin paa 
Kvalø i nærheden af Tromsø.*) Ogsaa dette trin fandtes 
oversaaet med afglattede strandstene. 
Voldens topflade ligger efter profilet i en højde af 156’ 
(49 m.); den stiger forøvrigt fra dette punkt som tidligere 
nævnt langsomt op efter retningen indover d. e. mod vest. 
*) Cfr. Terrassedannelser og gamle strandlinjer. Tr. Mus. Aarsh. III, 
