80 Karl Pettersen. 
uden saadanne undersggelser, som det her naturligvis ikke 
har kunnet vere anledning til at gjennemfgre. Sees imid- 
lertid hen til de efter disse strøg af Kvænangen raadende 
orografiske bygningsforholde, saa synes disse paa forhaand 
stærkt at skulle tale imod det berettigede i en forudsætning 
om at disse volde kunne være byggede af fast berg. Ikke 
alene har aasdragene langs begge fjordsiderne sin længde- 
retning paralel fjordløbene, men ogsaa de forskjellige smaa- 
øer og holmer, som skyde op fra havfladen — f. e. Aarø 
med tilliggende holmer inden det ytre bassin, Nøkkelen med 
den til samme knyttede undersøiske før omhandlede banke — 
viser en stærkt fremtrædende tendens til at spænde sig frem 
longitudinalt efter fjordløbet. Transversale aasdrag eller 
rygge ville neppe være at paavise. 
At bergrygge her skulde optræde efter retning saa helt 
afvigende fra det ellers almindelig raadende forhold synes 
paa forhaand kuns at skulle være lidet rimeligt. 
Ligesom voldene A, B og C for de deles vedkommende, 
der ligge over havfladen, helt ere byggede af løst materiale, 
saa antages der at være grund til at forudsætte at det samme 
ogsaa er tilfældet under havfladen helt til den egentlige basis. 
Under denne forudsætning angiver den punkterede linje 
a b (fig. 4) den oprindelige fjordbund, saaledes som den har 
forelagt, forinden voldene afsattes. 
Men er disse volddannelser saaledes byggede af løst 
materiale, saa maa de utvivlsomt være fremgaaede som resul- 
tater af glaciale kræfter. Voldene A, B og C bære ogsaa, 
som det synes i henhold til de ovenfor fremlagte iagttagelser, 
morænevoldenes karakteristiske særpræg. At de skraane 
langsommere ned mod syd end tilfældet er udad mod nord 
har ogsaa sin naturlige forklaringsgrund heri. Og navnlig 
synes de granitiske rullestensblokke, der i saa stort antal 
ere udstrøede udover volden Å og hvis oprindelige hjemsted 
ere at søge milevidt borte, med bestemthed at pege i den 
