Kvænangen. 81 
retning. Der er heller ikke hverken efter fjordens østlige 
eller vestlige side her at paavise saadanne indskjæringer i 
fjeldmassen, hvorefter tidligere elvedrag kunne forudsættes 
at skulle have tilført efter nogen mere væsentlig maalestok 
bygningsmateriale til volddannelsen. 
At volden A efter den ytre (nordlige side) i større maa- 
lestok er dækket med rullestensblokke end tilfældet er efter 
den indre side kan vel nærmest være at henføre dertil, at 
sjøen netop efter den ytre side maa have arbejdet i langt 
stærkere grad udvadskende paa det løse materiale, som her 
tidligere kan have været afsat. 
Tvivlsommere kunde sagen vistnok i saa henseende sy- 
nes at stille sig med hensyn til spørgsmaalet om volden B's 
glaciale oprindelse. Som tidligere nævnt løber en større 
fjeldelv ned lige ved voldens indre afslutning under fjeldaf- 
hænget. Der er derfor al rimelighed for at volden herfra 
kan have faaet et ret anseeligt tilskud til bygningsmaterialet. 
Volden træder imidlertid frem under altfor storartede former 
til at den for nogen væsentlig del skulde være bygget af det 
gjennem nævnte elv nedførte materiale De granitiske rulle- 
stensblokke, der ere at paavise her, vidner ogsaa for at den 
udglidende indlandsis har arbejdet transporterende hertil. 
Ogsaa for disse blokke maa nemlig det oprindelige hjemsted 
være at søge paa samme sted, hvorfra volden Å har modta- 
get sine. Volden C maa saaledes efter rimelighed ligeledes 
være en gammel endemoræne. 
Men i saa tilfælde vil der kunne rejses spørgsmaal om 
de her omhandlede morænevolde ere afsatte over eller under 
havfladen. 
Skulde de have været afsatte over havfladen saa maatte 
den faste fjeldgrund under volden C’s tidligste dannelsespe- 
riode i forhold til havfladen have lagt fra 70 til 100 favne 
(132—188 m.) og under voldene Å og B's første dannelses- 
tid omkring 35 å 70 favne (65 å 132 m.) højere end tilfæl- 
