Kvænangen. 33 
Det vil heraf endvidere fremgaa at den udglidende indlandsis 
i sin tid maa have naaet frem mindst udover til Storstrømmen. 
Under isens paafølgende tilbagerykning afsattes først moræ- 
nevolden C vg senere, idet isens tilbagerykning var naaet 
frem til den nuværende Lille-strøm, voldene Å og B ligele- 
des som endemoræner. Den øverste kant af Å, der nu lig- 
ger i en højde af 70' o. h. (22 m.) og af B, der ligger i en 
højde af omkring 156’ (49 m.), maa saaledes i sin tid have 
lagt betydelig under havfladen. For volden B's vedkommende 
foreligger der ogsaa aabenbare vidnesbyrd for en tidligere 
højere havstand. Trindannelserne op efter denne ligesom 
ogsaa de afglattede fjærestene, hvormed trinfladerne a og b 
(fig. 3) findes oversaaede, ere saadanne vidnesbyrd. Disse 
trin ere saaledes under ny tilfgrsel af slam afsatte henover 
den ældre morænevold, eftersom denne under landgrundens 
stigning (eller havfladens sænkning) med sine til trinfladerne 
tilsvarende horisontallinjer naaede op til havfladen eller 
strandbeltet. 
Ere morænevoldene Å og B — som her forudsat — af- 
satte under havfladen, saa ville de oprindelig rimeligvis have 
dannet en eneste sammenløbende ryg, af en tilnærmelsesvis 
mere ensartet højde. Den nuværende strømrende, hvorved 
volden nu er udstykket i to over havfladen udskilte dele, 
maa saaledes antagelig være af senere oprindelse. Denne 
udgravning kan først være paabegyndt paa den tid, da vol- 
den med sin øverste kam naaede op imod havfladen. Efter- 
hvert som volden steg højere og højere, udgravedes renden 
efter tilsvarende maalestok dybere og dybere ned gjennem 
voldens løse materiale, — saaledes at strømrenden derunder 
til enhver tid kan have bevaret nogenlunde samme dybde 
' som nu. At strømrenden saavel ved det indre som ytre bas- 
sins udløb viser en paa det nærmeste ganske tilsvarende 
dybde synes ogsaa at pege i den retning. Fra den tid af 
at voldens kam har naaet opover havfladen TER stigningen 
