Kvænangen. 35 
det herunder aflæst forhold, der i en henseende antages ikke 
at være ganske uden interesse. 
Noget søndenfor volden Å ved gaarden Løkvik stikker 
en af kvartsitisk skifer bygget knaus frem inden den øverste 
del af litoralbeltet og tildels skydende op over den højeste 
vandstand. Ved lavt vand ligger knausen fuldkommen tør. 
Den falder langsomt ned mod sjøen, men derimod stejlere 
ned indad mod land. Kvartsiten træder i dagfladen frem 
vexlende tynde baandstriber af lysere og mørkere farve. 
Disse stejltstillede baandstriber kunne dels skyde frem 1 ret 
løb men oftest bøje de sig dog — snart under stærke sno- 
inger snart under skarpe vinkler og danner derunder smukke 
tegninger i mangeartede vexlinger. Idet stenen i hver af 
striberne danner i petrografisk henseende et mere ensartet 
hele, maa disse vexlende striber antagelig være at opfatte 
som paa hinanden følgende led i det oprindelige lagsystem, 
der saaledes under indvirkninger af stærke ydre kræfter 1 
høj grad er bleven presset, forrykket og foldet. Men ved 
siden heraf lader kvartsiten sig ogsaa let klyve i tynde indtil 
1/, tomme tykke plader, der viser en strøgretning af 160* 
med 20° vestligt fald og saaledes overskjær de snoede baand- 
striber under de forskjelligste vinkler. Saa fuldkommen 
denne lagdeling end er, saa maa den dog, naar der sees 
hen til de ovennævnte vexlende baandstriber, utvivlsom være 
af secundær oprindelse. 
Dagfladerne over den omhandlede houg fandtes stykke- 
vis stærkt afglattede og polerede og desforuden hyppig gjen- 
nemfuret med striber eller render, der stryge 160° Ved 
første øjekast vilde de maaske snarest være at opfatte som 
glaciale skuringsstriber, men da de ganske falde sammen med 
strøgretningen for de nysnævnte fuldstændige klyvningsflader, 
vil der allerede paa forhaand visselig være langt mere sand- 
synlighed for at de i virkeligheden ere knyttede til bergar- 
tens strukturforholde og nærmest til den nysnævnte secun 
