H. Kiær, — Om Dyrelivet i Balsfjorden. 43 



men, af størrelse fra 2 — 15 em., ligesom man ogsaa nii- 

 dortiden paa nogle faa meters dyb kan gjøre en fangst af 

 tnsener af smaa, overordentlig vakre meduser. 



Om høsten kommer akker eller blæksprnt [Ommaio- 

 strephes fodarns) ind i fjordene i uhyre stim forfølgende 

 silden, man finder i ventrikler af akker finmalede sildere- 

 ster. Denne blæksprut optræder næsten blot i udvoksede 

 exemplarer. Hunnerne er talrigst og naar ikke sjelden en 

 længde af 1 meter medregnet fangarmene. Hanucrne or 

 betydelig mindre. 



Af Fiskerne kaldes de store akkere for »godtakker« 

 d. v. s. gydefærdig akker. Jeg har imidlertid undersøgt 

 mange exemplarer uden at finde moden rogn hos en ene- 

 ste. Fiskerne fortæller ogsaa, at de om høsten finder ak- 

 kerunger i seien. Dette kan muligens bero paa en mis- 

 forstaaelse. Enkelte fiskere mangler i paafaldende grad 

 evnen til at adskille mindre dyrearter fra hinanden. 



Høsten 1902 paastod nogle fiskere at have seet ak- 

 kerunger inde i Hukøbotten, hvor der var stængt storsild. 

 Under dragningen af sildenoten skulde der da være seet 

 20 — 30 tommelange smaadyr, der svøramede hurtigt i over- 

 fladen, lige hurtigt forover som agterover. De havde »tre 

 sorte øine og var ellers vandklare«. Muligens kan blæk- 

 sækken være taget for et øie. Desværre lykkedes det mig 

 ikke at faa fat paa nogen af disse akkeruuger skjønt jeg 

 flere gange var inde i Hnkøbotten og delvis ogsaa fiskede 

 med finmasket vad. 



Akker egner sig ligesom mange andre laverestaaende 

 sjødyr til at spises. Se herom min artikel i »Norsk fiske- 

 ritidende« oktober 1902 p. G65. 



I de senere aar specielt 1902 og 03 har der vist sig 

 store flokke af kobbe saavel i Tromsøsundet, som længere 

 ind i fjordene. Alle de fangstmænd, som jeg har talt med, 

 saavel som bryggefolk, der har taget imod flçre tqsei) 



