J. Sparro Schnoider. — Saltdalens Lepidopterfanna. 123 



gernes tegninger næsten lielt udviskede, hos andre er de 

 ligesaa skarpe som hos den typiske gothica, men navnhg 

 er ringflekkens form og størrelse foranderhg, idet den snart 

 er aflang og som oftest bredt aaben fortil, snart er den H- 

 den og rund og næsten helt kikket. Mest afvigende er en 

 han, hvis forvinger er ganske lyst brunrødt og lysegraat 

 marmorerede med lysegul L-flek, det er kun paa formen 

 af denne flek, at eksemplaret rober sig som gotJdca. 



Efter det her anførte kan man slaa fast, at gothica 

 ialfald i Norges arktiske region ikke optræder som nogeu 

 konstant klimatrace, men er en sand chamelæon, som ikke 

 lader sig begrænse med 2 navne. S tau dinge r-Re bel 

 har truffet det rette ved til gothicina at sætte et ab. for 

 det nordlige Skandinaviens vedkommende, dog kan vi alt, 

 saa sløife «?» i parenthesen. Om udbredelsen af formen 

 gothicina i det søndenfjeldske Norge har jeg ingen erfa- 

 ring ; vi har af bergmester Münster faaet et eksplr. (?) 

 taget paa Kongsberg V2. april 1900, hvilket ganske stem- 

 mer med et par fra Karelen, som jeg for mange aar si- 

 den fik af Dr. T e n g strø m ved et personligt besøg. 



Den overvældende talrighed, hvormed T. gothica lige- 

 som Hadena lateritia optræder under polarkredsen, synes 

 at tyde paa en forholdsvis nordhg oprindelse, jeg vil kalde 

 dem subarktiske ; det er central-asiater som hovedmassen 

 af vor arktiske og alpine faunas repræsentanter. At deres 

 trivsel her begunstiges af konkurrenternes og de naturlige 

 fienders ringere antal, maa jo frembyde sig som de nær- 

 mestliggende aarsager, inen om individernes store talrighed 

 under nordlige bredder alene herved fremkaldes, se derom 

 kan meningerne være delte. 



249. Brephos parthenias L. 



Af Hageman n taget i 2 eksplr. ved Storjord 23. 

 april S3 og ot i mai <S7, selv fangede Jeg sammesteds i 97 



