i. Sparre Schneider. — Saltdalens Lepidopterl'auna. iSi 



larve 24. mai 97 og fik 12. juli udklækket en pragtfuld 

 bau. Stort længere end til fjordbunden er cMJa vist endnu 

 ikke kommen, og det kan tage aartusinder endnu, før den 

 faar en almindebgere udbredelse paa fastlandet, medens 

 den paa de yderste øer er paa vist belt op til Tromsø 

 bøide. 



Den arktiske caja er ligesaa variabel som sine søstre 

 paa sydligere bredder, og de 14 eksplr., jeg bar for mig 

 fra Tromsø stift, kunde nok levere stof til 3 a 4 nye aber- 

 rationer. Foruden ved bagvingernes pragtfulde røde farve, 

 der forresten tildels allerede forekommer hos sydnorske 

 individer, udmærker endel arktiske eksplr. sig ved et fint 

 rosa-anstrøg over forvingerues bvide baand, særlig frem- 

 trædende bos Bodo-eksplr., mens det bos vore individer 

 fra Hillesø udenfor Tromsø tildels ikke er mærkbart. 



Med bensyn til Zygæna ßlipendulce L., der efter 

 S m m e r f e 1 d t s opgave af S c b ø y e n er medtaget i 

 bans fortegnelse, saa bar jeg ingen betænkniug ved at 

 stryge den af Saltdalens fauna, idet Sommerfeldt sik- 

 kert bar liavt exulans for sig. Scbø3^en antager, at «da 

 den er funden paa Grøtø, altsaa endnu nordligere, bør 

 den vel beiler ikke mangle i Saltdalen», men liertil skal jeg 

 bemærke, at der i saadanne spørgsmaal er saa meget, der 

 kunde synes selvsagt, men som viser sig ikke at bolde stik. 



Jeg har nu i 30 aar anstillet entomologiske undersø- 

 gelser i Norges arktiske region, stadig med opmærksorabe- 

 den henvendt paa hvert moment, dor kan kaste noget lys 

 over faunaens tilblivelse, men er mere og niere kommen 

 til erkjendelse af, at der kræves ganske anderledes vidtløf- 

 tige detalj undersøgelser i forbindelse med grundige geolo- 

 giske og botaniske studier til at præstere noget, der kan 

 holde maal i tidens hvlige diskussion om disse aktuelle 

 spørgsmaal. Men noget tror jeg dog at have øinet, at vi 

 for at bcdomme den nuværende arktiske insektfaunas sam- 



