134 Tromsø Museums Aarsheftor 28. — 1005. 



vore. Han siger nemlig: «Die Grösse ist gering, 27 mm. 

 Flügelspannung; Fühler, Kopf und Palpen sind selir dun- 

 kel braungrau. Ebenso sind die Vorderflügel dunkler als 

 gewöhnlich, die hellbraune Beimischung fehlt gänzlich, die 

 helleren Zeichnungen sind zwar vorhanden, aber sehr ver- 

 düstert, nur die weissliche Mittel m akel tritt deutlich hervor. 

 Auch die Hinterfltigel führen ein gesättigteres Graubraun». 



Dette stemmer paa et haar med udseendet hos de i 

 Saltdalen fundne, som dog synes at have fremvingerne no- 

 get t3M.leligere tegnede, og jeg foreslaar derfor for denne 

 arktiske race eu egen benævnelse, der kan diagnosticeres 

 saaledes : 



V. septentrionalis. Multo minor, obscurior, alis anticis 

 sine rubedine, fere unicoloribus, macuHs strigisque obsoletio- 

 ribus. Habitat in pinetis Norvegiæ borealis, rarius, ad 

 Bossekop in Alten a Dr. W o c k e, ad Storjord in Saltda- 

 len ab autore lecta, mense Juho. 



Scoparia m u rana Curt. 



Af denue udbredte men ikke almi]idelige art med- 

 bragte jeg 3 gode eksplr., de 2 tagne paa husvæggen ved 

 Storjord 25. juni og 6. juli 98, det 3die i juli 99, ikke 

 dateret. 



Salebria fusca Hw. 



Synes at forekomme mere end almindelig talrig i 

 Junkerdalsuren, hvor jeg samlede den i begge de sidste 

 sommere, især i 99 ; i dette aar er den under 12. juli no- 

 teret som flyvende i mængde paa en skraaning, som jeg 

 har kaldt «Dryas-bakken», vistnok det samme punkt, som 

 Schøyen nævner som flyveplads for Hesperia andromedæ. 

 Ellers har jeg fundet S. fusca ganske enkeltvis og mest 

 paa myrer omkring Vaccinium- 



