Norges Oedicerider. 5 



som dette med smaa tornknipper langs siderne (nærmest 

 kransstillede) dertil med flere lange fjærformede børster 

 i den bagre rand og i spidsen forsynet med lange fine men 

 enkle børster. Saaledes bar jeg fundet forholdet hos alle 

 af mig undersøgte arter, kun er ikke alle udrustede med 

 fjærbørster, og antager dette forhold vil vise sig konstant 

 inden familien; desværre er 7de fodpar overordentlig skjørt, 

 saa endeledet paa de fleste eksemplarer vil findes mere eller 

 mindre beskadiget, som styliformt vil det dog i de fleste til- 

 fælde kunne erkjendes. 



Det nære slægtskab mellem alle herben hørende former 

 røber sig ogsaa i de fleste øvrige enkeltheder, og de vigtig- 

 ste af disse almindelige karakterer gjengives nedenfor. Hos 

 alle de arter, der har foreligget mig in natura, er ogsaa 

 munddelene blevne undersøgte; af hensyn til vort aarsheftes 

 begrændsede omfang har jeg imidlertid sparet resultaterne 

 af disse undersøgelser til en senere anledning og i diagno- 

 serne kun optaget de mærker, der lader sig erkjende uden 

 dissekering, basalledet paa de 4 første fodpar undtagne. 



Caput: Med undtagelse af Aceros og Oediceropsis er 

 hovedet stedse uddraget mere eller mindre til et pandehom, 

 y,rostrum^\ af høist variabel form men mærkelig konstant for 

 de enkelte arter, saa selv spæd yngel herved med lethed er- 

 kjendes. De sammensatte øine løber som oftest tilsyneladen- 

 de sammen og staar snart frem som en knude, snart er de 

 ikke mærkbart ophøiede; hos Hal. saussurei har jeg ikke be- 

 mærket øine og hos Aceros kun paa et enkelt eksplr. De- 

 res pigment gaar fra lysegult til teglrødt, og er hos enkel- 

 te arter temmelig uforanderligt paa alkohol. 



JEpimera: Den nedre rand paa sidepladerne er stedse 

 mere eller mindre rigelig forsynet med fine enkle børster, 

 deres form forøvrigt meget variabel, idet 4de plade dog al- 

 tjd er den største, den Iste i sin form mest foranderlig, of- 



