ih 



Saltdalens Vertebratfauna. 



Af 

 A. Hagemann 



Forstcandidat. 



Saltdalen ligger under 67° N. Br. Fra Bunden af 

 Skjsérstad fjord en strækker Daleo sig 4 Mil i sydlig Retning 

 til Storjord, hvorfra Lønsdalen endnu fortsætter 3 Mil i Ho- 

 veddalens Retning, medens Junkersdalen bøier af mod Øst. 

 Dalen, som i hele sin Længde gjennemstrømmes af Elven, er 

 temmelig smal og paa begge Siber begrændset af maadelig 

 løvklædte Fjelde, bag hvilke igjen høiere Toppe hæve sig, 

 som i Solvaagtind og Ølfjeld naa en Høide af 4 à 5000 Fod. 

 Selve Dalbunden bestaar af flade terasseformige Afsatser, dels 

 opdyrkede og udlagte til Agere og Enge, dels bedækkede 

 med f4"odig Furuskov, som især i Dalens øvre Partier danner 

 større og mere sammenhængende Moer. Naar undtages det 

 lille Fi&kvaagvand, kun V2 Fjerdingsvei op fra Søen, findes 

 i Dalbunden ingen Ferskvande og heller ikke findes dët 

 Myrstrækninger. Saadanne har man deriöiod, nalar man kom- 

 mer op i Fjeldene, mange af, skjøndt rigtignok faa af nogen 

 større Udstrækning, og her træffer man ogsaa Fjeldvande, 

 tildels ganske betydelige f. Ex. Kemaavand, Solvaagvand og 

 V iskis våndene, alle liggende i eller ovenfor Birkeregionen. 

 Junkersdalen, som fra Storjord bøier i Øst, og som man naar 

 efterat have passeret den trange Junkerdalsur, har en fra 

 Hoveddalen noget forskjellig Natur. Den er aldeles flad og 

 for en stor Del bedækket med frodige Salix-Kjærr, som i 

 Flomtiden tildels staa under Vand. Gjennem Graddisdalen 



