Sagvandft — en ny bergart, ^9 



dannelse fra Broncit til Magnesit undtagen i det højeste i de 

 ydre nærmest dagfladen liggende partier. Op stigende strøm- 

 me af kulsyre vilde vistnok kunne virke langt stærkere paa 

 det oprindelige silikats omdannelse. Silikatets omdannelse 

 til Magnesit gjennem tilførsel af kulsyre ad den ene eller an- 

 den vej maatte imidlertid i ethvert tilfælde have været ledsa- 

 get af udskilning af kiselsyre, og om end største delen deraf kun- 

 de forudsættes bortført, maatte dog i saa tilfælde spor af fri ki- 

 selsyre upaatvivlelig have været at paavise i bergarten. Sag- 

 vanditen mangler imidlertid ganske enhver saadan indblanding. 



Magnesiten antages saaledes her ikke at kunne være 

 fremgaaet som et omdannelsesprodukt af Bronciten. 



Ved .Wildkreuzjoch, Zillerthal, findes Magnesitspath 

 opfyldt med lysgrønne asbestlignende traade. *) Efter den af 

 H. Bauer foretagne analyse indeholder dette asbestlignende 

 mineral 52, jg SiOg, 17,62 FeO, 28,47 ^S- ^ ^S staar saaledes 

 i kemisk henseende Bronciten eller den jernrigere Hypersthen 

 temmelig nær. En overgang fra Magnesit til Broncit kan 

 saaledes ikke i og for sig med iuld bestemthed afvises, men 

 der er vistnok liden grund til for Sagvanditens vedkommen- 

 de, at drage en saadan slutning. Saasnart man naar ind i 

 stenen nogle faa tommer fra dagfladen, optræder Magnesiten 

 overalt i fuldkommen frisk tilstand, i drummer af en smaa- 

 kornig struktur og altid med en ren hvid farve. Magnesi- 

 ten synes her aabenbart i det hele at have været fri for de- 

 struerende indvirkninger. Først ud mod de ytre dagflader 

 træder saadanne frem, men disse pege ikke hen paa nogen 

 silification. Her antager Magnesiten, som ovenfor nævnt, en 

 grønlig eller brunlig farve og fremtræder her stærkere kry- 

 stallinisk udviklet med udprægede romboedreske gjennem- 

 gangsflader. 



Alt synes saaledes nærmest at pege hen paa, at berg- 

 arten, som den nu træder frem, viser sig i sin mere oprin- 

 *) Allgemeine cliemische Geologi von Justus Roth IB pag. 182. 



