62 O. G. Sars. — Nogle Bemerkninger om den marine 
fjorden og ved vor sydligere Kyst. Den usædvanlig hgie 
Bundtemperatur viste ogsaa tydelig nok, at den varme At- 
lanterhavsstrøm her endnu havde en mægtig Indflydelse. 
Først østenom Nordkap bliver det arktiske Element i 
Faunaen dominerende ogsaa ud mod Havkysten og paa de 
større Dyb. Her taber nemlig Atlanterhavsstrgmmens Ind- 
virkning sig mere og mere, alt eftersom Kysten bgier af i 
sydostlig Retning, og Varangerfjorden, skjøndt i sin Charac- 
ter fuldstændig lig Vestfjorden og ligesom denne snarere at 
betragte som en Havarm end som en Fjord, viser lige fra 
Stranden af og ned til de største Dybder en fuldkommen ren 
og ublandet arktisk Fauna. 
Allerede i mit Arbeide over Norges arktiske Mollusker 
har jeg gjort opmærksom paa den mærkelige Forskjel, der 
er i Faunaens Character mellem Vest- og Øst-Finmarken og 
har derfor fundet det praktisk rigtigt at sondre begge disse 
Kyststrækninger som i zoographisk Henseende distinkte Pro- 
vindser indenfor vor arktiske Region. Herved er imidlertid 
væsentlig kun taget Hensyn til den ydre Havkyst. Derimod 
vil man finde, at de i Vest-Finmarken indskjærende og mod 
Havet mere beskyttede Fjordarme vise en stor Overensstem- 
melse med Øst-Finmarken, idet Faunaen paa begge Steder 
er rent arktisk. 
Skulle vi nu forsøge at bestemme Sydgrændsen for den 
i zoographisk Henseende tydeligt markerede arktiske Region 
ved vor Kyst, saa vil denne efter hvad der ovenfor er anført 
komme til at blive forskjellig, eftersom man betragter den 
aabne Havkyst eller den indre Led. For den aabne Hav- 
kysts Vedkommende maa den ubetinget sættes langt norden- 
for Polarcirkelen; ja der er, som anført Grund til at antage, 
at Faunaen først i Høide med Nordkap begynder at antage 
en virkelig udpræget arktisk Character. Medtages derimod 
den indre Led og de fra denne indskjærende Fjorde, bliver 
Grændsen at sætte langt sydligere, idetmindste ved Polarcir- 
