68 
a. 
Karl Pettersen. 
Det ene sted er at sage langs Tromsg-sundet langsefter 
gens sydligste spidse, det saakaldte Lanes — strax neden- 
for Siogaard. Fra den af aur og sand dannede under- 
grund, der langsom skraaner op gjennem hele littoral- 
beltet, rejser kalkstensdragene sig med noget stejlere 
stigning. De skyde saaledes frem som flere smalere eller 
bredere nesformige drag efter littoral-zonens hele brede. 
Henimod dennes nedre grendselinje stikker kalkberget 
ned under auren, medens det opad gjennem langsom 
stigning hever sig over den hgjeste vandstandslinje, 
for her at tabe sig under det overdækkende jordsmon. 
Inden littoral-zonens øvre afdeling og altsaa ovenover de 
mere sammenhengende tangbedækninger vil bergets udæk- 
kede dagflade ofte findes stærkt glattet og samtidig rigt 
overfuret med striber eller render. Seet i nogen fra- 
stand synes disse at løbe indbyrdes parallele, idet de 
under en strøgretning af 30° stryge nogenlunde ligeløbende 
med sundet. Medens kalkstenens grundfarve i dagen er 
graalig eller blaalig graa, træder renderne derimod i re- 
gelen frem med en lysere til hvidlig grundfarve. Under- 
søges forholdet imidlertid lidt nærmere, vil man finde at 
der i det enkelte kan raade adskillig afvigelse fra den 
tilsyneladende regelmæssighed. Snart konvergere linjerne 
synligen om end svagt. Snart kan en linje efter et stykke 
at have fulgt den jevne mere regelmæssige strøgretning 
bugte sig til den ene eller anden side. Herunder vil den 
tildels stærkt kunne udvide sig efter breden og stykkevis 
danne som et bundt af flere udskydende forgreninger 
eller helt udskilte smaastumper, der dog udgjøre som et 
sammenhørende hele. Den enkelte linje kan endvidere 
ofte tabe sig i bergets dagflade, for igjen at fortsætte 
lidt længere frem, uden at disse forskjellige smaastumper, 
der i frastand træde trem som dele af en sammenhæn- 
