Karl Pettersen. 
her ikke være at paavise. Blokken er for stor til at der 
kunde være nogen rimelighed for at den kunde være hid- 
bragt ved menneskehænder -— f e. som udkastet ballast 
fra baad eller fartøj. Blokkens form egner sig ikke for 
saadant brug, ligesom hverken lokalitet eller andre for- 
holde synes at kunne tale til fordel for en saadan forud- ' 
sætning. Blokken maa saaledes antagelig være hidført 
fra sit oprindelige hjemsted, nemlig fra glimmerskiferafde- 
lingen, enten gjennem fremskydende isbræer eller paa 
svømmende isflag. Hvorledes ogsaa flytningen kan være 
foregaaet, saa er det vel i ethvert tilfælde en given sag, 
at dannelsen af blokkens i dagen liggende brede spejl- 
flade maa være at henføre til en tid, der ligger senere 
end hidtransporten. Heller ikke vil afglatningsprocessen 
her i noget tilfælde kunne blive at henføre til glaciale 
aktioner. At ismasser, der skyde sig frem med et saa 
umaadeligt tryk, som theorien forudsætter, skulde kunne 
give en løst liggende blok en spejlflade paa en side og 
derimod lade kanterne og de andre sider uberørte, er 
vel at sætte som ligefremt umuligt. En rullestensblok af 
forholdsvis saa smaa dimensioner, som den her omhand- 
lede, er saaledes bleven afglattet, men dette ikke ved paa 
strandstenenes maade at rulles frem og tilbage. Idet 
blokken har vundet en nogenlunde fast stilling ved at 
grave sig ned i auren, er den øvre udækkede overflade 
lidt efter lidt bleven omdannet til et speilplan — utvivl- 
somt gjennem et spil af svagt virkende kræfter. 
Med hensyn til de her optrædende haardere bergarter 
som glimmerskifer, gneis, gneis-granit, granit, gabbroer og 
dioriter, saa vil de saakaldte skuringsfænomener her vise 
sig i flere retninger noget afvigende fra de, der ligge til- 
skue over kalkstensdragenes overflade. Forskjellen i saa 
henseende er imidlertid ikke at henføre til uligeartede 
