76 
Karl Pettersen. 
som ovenfor paavist her under tangbedækningerne aldrig 
viser sig saa stærkt afglattet som tilfældet kan findes 
inden littoralzonens øvre afdeling, kumne derimod disse 
haarde bergarter ogsaa under tangbedekningerne ofte findes 
med sterkt afglattet overflade. 
Disse haarde bergarter træde paa mangfoldige punk- 
ter langs vore kyststrøg saavel i littoralbeltet som i 
højere niveauer frem med stærkt glattede dagflader og 
det paa sine steder under forholde, der ville kunne give 
ganske betydningsfulde bidrag til besvarelsen af spørgs- 
maalet ikke alene om tiden, hvori afglatningen er fore- 
gaaet, men og med hensyn til de kræfter, der herunder 
maa have været de virkende. 
Kvalsund er et omkring 2 mil (22 kilom ) langt temmelig 
trangt sund, der lidt nordenfor Tromsøen fra det indre 
sundløb fører ud til havet mellem den store ø Kvalø paa 
den sydlige og Ringvatsø paa den nordlige side. Ring- 
vatsø er langs hele Kvalsundet bygget af haarde gneis- 
artede lagrækker, der hyppig stikke udækket frem i de 
lavere liggende partier mod og i det nuværende strand- 
belte. Gneislagene vise en strøgretning omtrent lige- 
løbende med Kvalsundet — faldretningen er stejl nord- 
ostlig, altsaa indover eller fra sundet. Øens stejle afhæng 
mod dette er ogsaa hyppig i stor maalestok dækket med 
rullestensblokke af øens faste fjeldgrund — et vidneshyrd 
om at stærke kræfter gjennem lange tidsrum have ind- 
virket destruerende paa den faste undergrund. De blot- 
tede bergpartier 1 strandniveauet og tildels ovenover 
samme vise sig her hyppigt stærkt skurede og afglattede 
— ganske i lighed med den afglatning og skuring over 
holmer og øer, der i regelen uden videre plejer at hen- 
føres til glacialtiden. 
I den blottede fjeldgrund et par meter over den nu- 
