78 
Karl Pettersen. : 
upaatvivlelig vere bleven afskuret saaledes, at det maatte 
vere gaaet over til en mod det lavere trin altsaa mod 
øst faldende mer eller mindre konvexformet flade. Det 
maatte saaledes have kommet til at danne en saakaldet 
„stodside* om og af ringe dimensioner. Men nu er 
forholdet lige det modsatte. Det skraaner ikke mod øst 
men falder stejlt mod vest — i retning fra isstrømmen. 
Selv viser det heller ikke tegn til afglatning. Heller ikke 
kan der være nogen rimelighed for at det nuværende 
stossetrin kan være dannet ved udbrydninger efter sku- 
ringens afslutning. I saa tilfælde vilde nemlig det lavere 
trin ikke kunne have vist en glattet dagflade helt ind til 
stossetrinets fod. 
Et andet ejendommeligt her hyppigt optrædende af- 
glatningsfænomen skal i korthed blive omtalt. Der vil 
antagelig senere findes anledning til herom at foranstalte 
omhyggeligere og mere omfattende undersøgelser. 
Dette bestaar deri, at bergets dagflade, om den end 
ikke er fuldt eller mere ensartet afskuret og glattet, dog 
viser en ejendommelig afglatning, «det den er overdekket 
med en firnisagtig hinde af en fedtagtig glans. Ved første 
øjekast knnde man maaske føle sig fristet til heri at se 
en slagartet firnis. Saa er imidlertid ingenlunde til- 
fældet. Dette fedtagtige hindebelæg træder hyppig frem 
over dagfladerne af de nøgne oftest lödrette vægge, der 
stige op fra den indre kant af de i fast berg indgravede 
strandlinjer, hvor bergarten er gneis, gneis-granit og 
granit. Spor hertil antages dog ogsaa at være paavist 
paa forskjellige punkter inden det nuværende strandbelte. 
Efter al sandsynlighed vil det sikkerlig være at paavise 
i de forskjelligste niveauer fra den nuværende littoral- 
zone op til de højest liggende 1 fast berg indgravede 
strandlinjer. 
