80 Karl Pettersen. 
Efter hvad der saaledes er paavist i foranstaaende frem- 
stilling vil de af kalksten byggede bergpartier hyppig vise 
sig afskurede og glattede inden de niveauer, der ligge mel- 
lem hojt og lavt vande. I regelen stiller ogsaa forholdet 
sig saaledes at afglatningen treder skarpere og skarpere frem, 
jo højere man naar op à dette niveau. Naar man op over 
den hgjeste vandstandslinje, altsaa til et niveau, hvor den 
af kalksten byggede undergrund altid ligger over havfladen, 
saa vil afskuring og afglatning vel endnu kunne vare at paa- 
vise, men den vil her i regelen findes mere og mere udvid- 
sket efter som man naar hgjere og hgjere op. Faa meter 
over den hgjeste vandstand — og den vil i regelen vere 
sporløst forsvunden som en folge af den stærke forvitring. 
Følger man paa den anden side berget nedover til den øvre 
grændselinje for littoralzonens lavere afdeling, saa vil fra 
denne linje nedover kalkstensberget i regelen findes helt 
overdekket med tang. Algernes stængler have fæstet rod i 
stenen, hvis overflade samtidig er rigt oversaaet med for- 
skjellige mollusker som Littoriner, Mytilus edulis m. fl. Men 
navnlig findes bergets overflade under tangbedækningerne 
oversaaet med den almindelige Balanus, der snart samler sig 
i tætsluttede kolonier, snart optræder mere enkeltvis. Denne 
Balanvs synes at have let for at ætse sig ind i den forholds- 
vis let opløselige kalksten og kan derunder ofte danne seg- 
mentformige hulinger af flere mm. dybde. Selv naar saa- 
danne hulinger ikke direkte er at paavise paa det sted, hvor 
samme afhandling — pag. 957 — fremhæves, at dette firnisagtige 
overdrag aldrig er paavist ‚over horizontale eller svagt heldende 
flader, medens det derimod ikke sjeldent træder frem over de 
vertikale vægge. 
Albt. Heim antager, at dette firnisagtige overdrag hidrører fra 
udskilt. kiselsyre, N. J. 1874 pag. 958. En saadan forklaringsgrund 
vil dog, efter hvad der ovenfor er fremholdt, neppe kunne blive 
gjort gjældende for det her omhandlede overdrag. 
